Indonezija, 22.7.-19.8.2017
Sobota, 22. 7.-
Miha naju pobere ob 5:30h, pred 7h smo v Ljubljani, kjer imava let do
Istanbula ob 9h. Letiva s Turkish
airlines. Povratni let Brnik-Jakarta, s postankom v Istanbulu, naju stane 1100€.
Pristanemo ob 12:30h po lokalnem času(+1) na letališču Ataturk. Metro
vozi iz letališča v center, kupiva kartici in ju napolniva, 1x presedeva in
izstopiva na postaji Sultan paša pri Modri mošeji. V
slaščičarni ob trgu naročiva obvezen čaj
in riževo sladico. Pred Bazilika cisternami je vrsta, a je ena redkih
zanimivosti, ki jih nisva še obiskala v tem velikem mestu(vstopnina 5€ na
osebo). Je največja podzemna cisterna za vodo iz antičnih časov. Spustiva se do
ogromne »dvorane« s 336 stebri z arkadnim stropom. Najzanimivejša sta stebra z
izrezljanima glavama meduz. Sprehodiva se mimo mošeje Aya Sofija, mimo kopaliča
Rokselana (Hurem) do morja. Na skalnatih branikih se sončijo samo moži. Mimo
Modre mošeje in nekdanjega hipodroma z obeliski se sprehodiva do mošeje
Sulejmana Veličastnega. Uživava v pogledu na mesto in Bosporsko ožino. Za mošejo
odkrijeva gostilnico. Povečerjava in se počasi odpraviva nazaj proti metroju.
Nedelja, 23.7.-
Ob 2h imava let za Jakarto. Po 11-ih urah pristanemo na najinem prvem
indonezijskem otoku Java. Taksisti
pretiravajo s cenami in po trdem barantanju za 2km vožnje s taksijem plačava 7€.
Prespiva v Swift Inn Aeropolis(23€ soba). Na večerji naju pikajo komarji.
Ponedeljek, 24.7.-ob 7h sva že na
zajtrku. Na povoščenem papirju dobiva kuhan riž z jajcem in zelenjavo. Okusno. S
hotelskim taksijem spet do letališča. Z AirAsia letiva do
Yogyakarte(30€ na osebo). Po dobri
uri leta naju na letališču čaka šofer. Preko Bookinga sva rezervirala Puri
Pargeran hotel(23€soba z zajtrkom), ki nudi brezplačen prevoz iz letališča.
Zmeniva se, da naju zapelje do templja
Prambanan, prtljago pa v hotel. Na vhodu kupiva kombinirano vstopnico za
Prambanan in Borobudur templja(40€na osebo). V ogromnem kompleksu je menda okoli
200 hindujskih templjev iz 9. stoletja. Zgrajeni so iz črnega vulkanskega kamna.
Največji so trije templji v osrednjem
delu, posvečeni bogovom
Brahmi,
Višnuju in
Šivi. Zadnji je s 47 m najvišji. Templji imajo bogato kiparsko
okrasje. Zelo je vroče, a vseeno prehodiva večji del kompleksa. Ob izhodu so
stojnice, prvič pijem kokosovo vodo iz kokosa, njami. Z avtobusom se odpeljeva
do 10km oddaljene Yogyakarte. V hotelu najprej pod tuš, nato na indonezijsko
pivo Bitang. Kljub vročini se odpraviva do železniške postaje, kupiva karte za
vlak. Nazaj grede se ustaviva na rižu. V obcestni »gostilni« štirje kuharji brez
prestanka pripravljajo riž v vokih. Porcije zavijajo v povoščen papir in sproti
izginja (beri-ga kupujejo). Jaz naročim zelenjavno juho, Miro zelenjavni riž.
Porciji sta ogromni. V hotelu se greva kopat v bazen.
450km-avion
Torek, 25.7.-po zajtrku z avtobusom
2A do Jambor terminal. Od tam 45min vožnje z avtobusom.
Borobudur je največje
budistično
svetišče na svetu. Iz daljave je stupa podobna zelo položni
stopničasti
piramidi.
Stupo so najverjetneje gradili v
8.
ali
9.
stoletju, za gradnjo pa naj bi rabili vsaj 40 let, saj je zgradba
sestavljena iz več kot dveh milijonov
kamnitih blokov. Zloženi so v 8 nadstropjih, ki se postopno ožajo,
tako da je spodnjih 5 nadstropij s
kvadratnim
tlorisom osnova za zgornja tri nadstropja s krožnim tlorisom. Na
zgornjih treh etažah je 72 malih stup, ki obkrožajo osrednjo, veliko stupo.
Verjetno je spomenik v Borobudurju budistični prikaz
kozmosa. Spodnja nadstropja so okrašena z
reliefi. Obiskovalci Borobudurja naj bi ob obisku svetišča obhodili
vsa nadstropja, to storiva tudi midva in s pomočjo reliefov naj bi spoznali
življenje
Bude in njegov nauk. Izhod spet vodi skozi bazar. Popijeva kokos,
kupiva sadje s kačjo kožo-salak. Nazaj grede kinkava na avtobusu. V mestu greva
do sultanove palače Kraton. Na ogled
je le majhen del, zlati paviljon je obkrožen s steklenimi vetrinami, v njih so
razstavljene noše. Menda še vedno tu živi sultan, ki ima velik upliv. Z ojekom-
taksi kolo- se odpeljeva do sultanovih parkov
TamanSari-vodni grad. Tu prodajajo
batik slike, po katerih slovi otok. Sprehodiva se po glavni ulicli Jl.
Mallioboro. Veliko je turistov in domačinov – promet je neznosen, ogromno je
motoristov. Na ulici se cvre, kuha, prodajajo raznorazne slaščice, ki jih večina
tudi pokušava. Večerja, plavanje v bazenu, masaža in zasluženo spanje.
Sreda, 26.7.-hotelski
taxi naju odpelje na 2.km odddaljeno železniško postajo. Ob 7h imava vlak za
Probolingo. Nakupiva hrano, saj se
vozimo 9ur. Nasproti sedita mlada poljaka, ki že nekaj mesecev potujata po
otokih Indonezije. Ugotovimo, da imamo ta dan skupni cilj. V Probolingu nas
zapeca voznik kombija in nam obljubi, da nas pelje na avtobusno. Pridružita se
nam še dva popotnika. Navkljub obljubi, da nas pelje na avtobusno, nas pusti
pred agencijo. Popotnica, ki se nam je pridružila, začne kričat , kriči tudi
lastnik agencije. Z Mirotom se umakneva in greva peš do avtobusne, ostali
pridejo za nama. Pozno je že in avtobusi ne vozijo več. Nabere se nas 9 in
najamemo kombi(4€na osebo). Po strmem klancu se zapeljemo do turističnega
naselja Ceromo na 2000mnv, izhodiča
na vulkan Bromo. Dobiva prenočišče, zmeniva se za naslednji dan
- za ogled vulkana Bromo(20€na osebo).
50km-avtobus
Četrtek, 27.7.-dežuje,
ob 3h zjutraj ogromno džipov vozi turiste na razgledno točko Gpananjakan. Na
platoju nad ogromnim kraterjem čakamo sončni vzhod. Ne dočakamo ga, močno dežuje
in krater z vulkanom Bromo na
sredini je v megli. Ogrejeva se ob toplem čaju, poiščeva džip, počakava ostale
in šofer nas zapelje v krater. Preneha deževati, sredi kraterja je tempelj, nad
njim se dviga Bromo. Nanj vodijo številne stopnice. Smrdi po žveplu. Ko se
povzpneva nanj, si nadaneva maski. V globini klokota in dviga se dim. Okoli 9h
smo nazaj. Sprehodiva se po naselju, pojeva kosilo in čakava na prevoz za
Probolingo. V mestu naju odložijo na turistični agenciji, potniki se nabiramo.
Zmenimo se za obisk vulkana Iljen.
Naložijo nas v dva kombija, na poti se ustavimo na kosilu, nato se vozimo še tri
ure do vasi Sempolo. V ceno 30€ na
osebo je vštet prevoz, prenočišče in vodič na vulkan.
145km-minibus
Petek, 28.7.-
ob 1h zjutraj je odhod. Dobimo zajtrk za s sabo. Izhodišče za vzpon je
PosPaltuding. Vhod v park odprejo ob
2h, čakamo. Vodič nam razdeli maske, domenimo se, da bo vsak hodil svoj tempo in
se počakamo na vrhu kraterja. Po uri in pol strmega vzpona sva na vrhu. Rahlo
rosi, iz vulkana se kadi gost bel dim in ni videti v krater. Počakava ostale, v
krater vodi strma skalnata pot. V koloni gre počasi navzdol. Pot je ozka, strma
in skalnata. Vulkan je znan po modrih plamenih, ki se jih vidi ponoči. Danes
nimamo sreče, žveplen dim se drži v kraterju in vidimo le par korakov pred sabo.
Množica se razočarano začne vračati, kljub maskam dim peče v oči in pljuča. Tudi
jaz se obrnem, a po nekaj metrih dim odnese v drugo smer in pod nami se vidijo
modri plamenčki in zelenkasto kislo jezero, ki prekriva dno. Začne se daniti,
modri plamenčki izginejo, prikaže se rumenkasta pokrajina. Sulfati prekrivajo
pobočje, domačini kopljejo po pobočju,
pobirajo kamnino v košare, jo nosijo v dolino in prodajajo. Začne močno
deževati. Vrneva se na izhodišče na topel čaj in malico. Po drugi cesti nas
zapeljejo proti V do pristanišča na Javi,
Banyuwangi. Preložimo se na avtobus
in na trajekt za otok Bali. Po uri
vožnje pristanemo, čaka nas še 4h vožnje z avtobusom do
Denpasarja. Avtobus ustavi na
avtobusni postaji zunaj mesta. Šest
popotnikov iščemo prevoz v Ubud,
zasoljeno ceno zbijemo na pol. Po cesti se premikamo po polžje, ceste so zabite
s prometom. Ker imamo prenočišča na
različnih koncih, nas taksist pusti nekje na sredini. Poiščeva Suandi house (12€
soba z zajtrkom), navdušena sva, saj bova spala v tipični balijski hiši. Greva
iskat warung- manjšo restavracijo s tipičnimi balijskimi jedmi. Pred spanjem
prehodiva mesto, polno turistov in trgovinic. Kupiva sim kartico, s prenosom
podatkov si olajšava potovanje po otokih. Miro si vedno naloži pot, v ušesa da
slušalke in »garmin« ga usmerja po
cestah. Super tehnologija.
45+10+45km-minibus, trajekt, avtobus
Sobota, 28.7.-končno se naspiva. Dobiva zelo okusen zajtrk- palačinke z bananami in narezano eksotično sadje. Sprehodiva se po mestu. Poiščeva največje drevo v mestu, banyan, ki je simbol večnega življenja in velja za sveto. Z razliko od Jave, ki je muslimanski, so na Baliju hindujci. Kot cel otok je tudi mesto polno templjev, celo vsaka hiša ga ima. Male košarice so na tleh pred vsako tradicionalno balijsko hišo, te naj bi pomirile demone, slabe duhove, ki prihajajo z morja. V templjih, hišah, pa vidiva podobne daritve, namenjene dobrim duhovom, ki prihajajo z vulkanov. Bali imenujejo tudi dežela tisočerih templjev ali otok bogov, plesa in palm. Ljudje verjamejo, da so duše, demoni in duhovi povsod. Danes se seliva v Savira Bungalows, prenočišče, ki sva ga odkrila včeraj zvečer na sprehodu, , urejeno v tipičnem slogu z bazenom (17€bungalov z zajtrkom). Lepo je , povsod so potreseni cvetovi plumerije. Kljub pršenju dežja se kopava. Popoldne obiščeva Monkey forest, park na koncu mesta. Je gozdnat in gričevnat, zavarovan zaradi številnih eksotičnih dreves, skozenj po manjšem kanjonu teče potok. V parku so trije templji, pokopališče, znan pa je predvsem zaradi ogromnega števila opic makavi. Res jih je ogromno, se jih kar malo bojim, ker sem brala, da nekatere prenašajo steklino in so lahko agresivne. Pred parkom doživiva, kako ena napade manjšo punčko. Po ogledu se sprehodiva po istoimenski ulici do ulice Ubud. Nameravava si ogledati palačo, a je zaprta zaradi obnove. Ustaviva se v paviljonu, kjer vadijo plesalci za večerno predstavo. Ubud je poln turistov, zato je vsak večer možen ogled več plesnih predstav. Na ulici Raya je ogromno trgovinic in evropskih lokalčkov. Kupiva sarong , tipično balijsko ruto, ki si jo ovijajo okoli bokov in jo bova tudi midva potrebovala za vstop v templje. Greva na kapučin, spijeva okusen sok. Sokove zmiksajo pred tabo iz eksotičnega sadja. Najbolj se čudim zmajevemu sadju , ki je živo rdeče barve, sok iz njega, ki mu dodajo še nekaj kislega, je enkraten. Zvečer poiščeva Run`s warung. Kot je navada na Baliju, vso hrano pripravljajo v odprti kuhinji. Od juh do sladice , vse je zelo okusno.
Nedelja, 30.7.-prejšnji
dan sva se z lastnikom prenočišča zmenila za najem skuterja (3,5 € na dan).
Ugotovila sva, da je to najhitrejši način prevažanja po otoku. Ob 7:30h sva na
poti proti S. Prvi postanek imava v
Tegallalangu, kraju, znanem po riževih poljih. Na desnem bregu se vijejo
svetlo zelene terase, ravno posajene z riževimi sadikami. Poslikava, voziva
naprej. Ob cesti so številne table, ki vabijo na plantaže kave. Ob eni se
ustaviva, že naju vabijo na pokušino balijske kave. Ob potki rastejo tipične
balijske začimbe, tako da vidiva, kako izgledajo. V kletki imajo
divjo«mačko«cibetovko, ki poje kavna zrna, domačini pobirajo iztrebke,
neprebavljena kavna zrna operejo, olupijo, pražijo, iz njih delajo najdražjo
kavo na svetu-luvak. Po prikazani
predelavi dobiva različne kave (arabika, robusta..) za pokušino, med drugimi
tudi luvak. Postrežejo nama še z čaji različnih okusov, na koncu je pot sedveda
speljana skozi trgovinico, kjer prodajajo vse vrste čajev in kav. Zapeljeva se
do kraja Penelokan, razgledišče na
vulkan Batur in istoimensko jezero v
ogromni »kalderi« (ogromen vulkanski krater, ki nastane kot posledica sesedanja
ognjenika samega vase). Na poti pred vulkanom Batur se ustaviva in
iščeva izhodišče na vulkan. Povsod čakajo vodiči, ne pustijo naju, da bi se sama
povzpela na rob kraterja. Spušča nama guma na skuterju, ob cesti nama ga zaflika
fantič, star kakih 10 let. Preplačava nov šlauf, ma upava, da bo denar zapravil
za kaj pametnega. Tako je vesel, da gre z nama do
Toye Bungkah. Kraj ob jezeru Batur
je znan po toplih mineralnih vrelcih, a žal nimava s sabo kopalk. Jezerske ribe
si privoščiva v warungu, ki ima postavljene lesene počivalnike ob vodi. Kljub
vročini je pod lesenimi strehicami prijetno hladno. Po poti nazaj se ustaviva na
ogledu vodnega templja Tirta Empul.
Je eden od največjih in najbolj obiskanih vodnih
templjev v Indoneziji (vstopnina 1€ na osebo) .
Tempelj, katerega ime pomeni "sveti vodni izvir" je bil ustanovljen leta 926
in je posvečen Višnuju,
hindujskemu bogu vode. V
ogromnem obzidanem dvorišču so trije bazeni.
Verniki hodijo sem meditirat in na
obrede očiščenja. Veliko je evropejcev. Malo nižje ob cesti si ogledava še
tempelj Gunung Kawi, grobni kompleks
iz 11. Stoletja kralja Anaka Wungsuja in njegovih številnih žena. Po 371
stopnicah ob riževih poljih prideva na dno strme doline. Manjši kompleks v steno
vklesanih svetišč na južni strani soteske je za
kraljeve žene, večji pa je
bil za samega kralja in njegove
najljubše nagrobne predmete. Pozno popoldne se vrneva v Ubud. Na hitro skočiva v
bazen, spet v Run´s warung, po včerajšnjih ribah danes poskusiva zelo okusna
rebrca. 90km-skuter
Ponedeljek, 31.7.-danes je dan za
lenarjenje in bližnje oglede. V Ubudu si ogledava tempelj
Pura Taman Saraswati, tempelj sredi
mesta z bazenom, polnem lotosovih cvetov. V templju popijeva jutranjo kavo,
potem se odpraviva na pohodno pot
Campuan. Pot vodi po grebenu nad dvema soteskama. Vroče je, ohladiva se s
kokosovo vodo v prijetnem gostišču ob poti. Spustiva se k reki Sungaiwos, mimo
templja in spet na greben. Najprej hodiva ob nasadih palm, nato ob riževih
poljih. V vasi Bangkang Sidem je veliko resortov in spajev. Med riževimi polji
so bazenčki z lotosi, pravljično. Obhodiva krožno pot, v warungu se mastiva ob
pečeni rački in okusnem sadnem soku. Domači otroci s trnkom lovijo zlate ribice
iz bazenčka in jih spuščajo nazaj. V centru mesta v evropejski kavarni spijeva
zelo dober kapučin in opazujeva množico turistov. V turistični agencijii
povprašava za letalske karte za otok
Flores. Cena ni nič nižja, kot sem jo jaz dobila na netu-400€. Ker bi bila
na tem otoku samo 3 dni, se ne odločiva za nakup. V bazenu spreminjava plan
potovanja. Ob večerji v warungu govoriva s francozinjo, ki je v mestu že 14 dni.
Všeč ji je v mestu, hodi na jogo, tečaje kuhanja, ...zaenkrat jo ne morem
razumeti.
Torek, 1.8.- ker odpade obisk otoka
Flores in Komodo narodnega parka imava več časa za otok Bali. Tokrat najameva
vespo za 4 dni. Peljeva se proti SZ. Zavijeva v
park Besakih pod najvišjim
vulkanom Agung. Voziva skozi vasi,
templji in pomembne stavbe so odete v okraske rumene barve. Šolski otroci
korakajo po glavnih ulicah, kajti bliža se največji praznik v Indoneziji, 17.8.,
dan samostojnosti. Pripeljeva se do templja
Pura Kehen, ki je manjša različica
največjega templja na otoku. Vstop vodi
čež 8 teras in je bil zgrajen v 11. stoletju. Strme stopnice naju vodijo ob
kipcih iz zgodbe Ramayane
do razpolovljenih
vrat, ki so tipična za vse balijske templje. Tempelj je zgrajen v 3 nadstropjih
s stolpi in paviljoni. Čisto na koncu je kamnit prestol, na katerega se, tako
verjamejo balijci, ob slavjih usedejo božanstva. Sama sva, rahlo rosi. Končno se
začne jasniti, vijugasta cesta naju skozi zaraščeno pokrajino in zaplate riževih
polj vodi do vasi Rendang.
Ustaviva se
v rafting centru. Mnogo turistov čaka na spust po reki. Midva nadaljujeva
s skuterjem ob vznožju vulkana, katerega vrh je v meglicah,
proti vzhodu. Brala sem, da tukaj raste
na palmah kačje sadje-salak. Napenjam oči, a ne nejdem nobenega sadeža, mogoče
Miro vozi prehitro. Nekje sredi poti je policijska racija. Vse motoriste
ustavljajo in preverjajo dokumente in vozniško. Vse imava urejeno, zato
nadaljujeva do templja
Tirta Gangga, prevedeno voda iz
Gangesa. Skozi ''razklan'' vhod prideva do treh velikih bazenov. V njih in
naokoli je polno kipov. V bazenih so visoki kamniti stebri, po katerih se
sprehajamo obiskovalci. Središče templja je 11-nadstropni vodnjak.
Sprehodiva se naokoli, na koncu je bazen za kopanje, zgoraj pa še dva
bazena z lokvanji. Ob izhodu pojeva kosilo v eni od številnih restavracij. Pred
mestom Amed je dolga kolona, katero
ne moreva prehiteti niti s skuterjem. Kasneje ugotoviva, da vozijo na vozu v
mesto ogromen kip. V mestu do morja
vodijo le ozke peščene potke. Izbereva eno in na obali obsediva ob pivu. Ob
obali je Sudi homestay (16€soba z zajtrkom) , parkirava skuter in preostanek
popoldneva se kopava. Zvečer se sprehodiva po dolgi obali, med baklami poiščeva
prazno mizo in naročiva dnevno ponudbo-tuno.
90km-skuter
Sreda, 2. 8.-pred zajtrkom se
sprehodiva po črnem vulkanskem pesku na obali. Spakirava in se peljeva po obalni
cesti proti Z. Najprej se ustaviva
v vasi Talanben, takoj dobiva
ponudbe za potapljanje k ladji ob obali. Raje si ob cesti nakupiva sadja, nekaj
km naprej se ustaviva , kopava se in sama uživava na obali. Za mestom
Singaraja zavijeva proti J v
notranjost otoka. Strma cesta naju pripelje do kraja
Gitgit. Po kosilu si ogledava slap,
nato nadaljujeva v klanec. Gozd je vedno gostejši, cesta se dvigne do 1800mnv .
Pod nama je ogromna kaldera z
jezerom Dunau Buyan. Okoli skače
veliko opic. Pri naslednjem jezeru Danau
Bratan se ustaviva za ogled templja
Pura Ulun. Uporablja se za
daritev balijskim vodnim, jezerskim in
rečnim boginjam. Najvišji 11-nadstropni
stolp je posvečen
Shivi in njegovi družini
Parvathi. Gledava procesijo, ki nosi
v tempelj darove. Ko odhajava, začne deževati, vedno močneje pada, ustaviva se
pod streho vaške trgovinice. Domačin nama skuha čaj, nasploh so ljudje prijazni.
Oblečeva palerine in se zapeljeva do
Jatilowiha, znanega po riževih poljih. Ura je že 19h, temni se, dež lije,
iščeva prenočišče. Ponudijo nama luksuzno sobo za 20€. Joj joj, zahtevam, da
nama zamenjajo rjuhe in kovtre. Res nama prinesejo čisto posteljnino in
zapakiran kovtr.
123km-skuter
Četrtek, 3.8.-zjutraj še vedno
dežuje, po zajtrku z dežnikom prehodiva označeno pohodno pot skozi riževa polja.
Domačinke čepe pod širokimi klobuki sadijo sadike riža. Neha deževati in sva
spet na poti. Na J otoka se ustaviva v
templju Pura Tanah Lot, ki ga častijo kot tempelj morja. Je
največkrat fotografiran in najbolj obiskana turistična točka na
Baliju. Postavljen je na majhnem otočku, oddaljenem 50 metrov od obale. Do
templja se pride po suhem ob oseki. Pod templjem nama ponudijo sveto vodo za
popit, blagoslovijo naju in naju okrancljajo z rižem in cvetom plumerije.
Zapeljeva se še bolj proti J, na polotok
Bukit. Večeri se, obiščeva Pura
Luhur Uluwatu tempelj, postavljen na rob 250m visokih pečin. V načrtu sva
imela ogled plesa Kacak ob sončnem
zahodu. Ugotoviva, da je predstava
posebej plačljiva, vse vstopnice so razprodane. Sprehodiva se po urejeni potki
na vrhu pečin, okoli skače veliko opic. Po ogledu iščeva prenočišče, v bližnjem
kraju dobiva apartma za 16€.
90km-skuter
Petek, 4.8.-na
zajtrk v isti warung, kot včeraj na večerjo. Imajo samo eno mizo, kuhajo
predvsem za domačine, ki nosijo hrano domov. Zapeljeva se do
plaže PadangPadang. Globoko pod
cesto vidiva majhen peščen zaliv z ogromno obiskovalci. Čeprav sva brala v
vodičih, da je to najslavnejša plaža na Baliju, nisva ljubitelja gužve in raje
se odpeljeva naprej. Polotok je znan po najlepših plažah, sploh kot raj za
srfarje. Na naslednji se spustiva po strmih stopnicah do morja. Plima nama ne
pusti, da prideva skozi skalnat prehod do peščene plaže, visoki valovi butajo
skozi skale. Zapeljeva se do naslednje.
Ni velike gužve. Na plaži so dežniki in ležalniki. Kopava se, leživa na soncu. V
baru pijeva bali kafe, pridruži se nama hipijevsko oblečen starejši mož. Pove da
je Nemec. Pred 25 leti je prišel na
Bali kot študent in tu ostal. Malo mu zavidam njegov pogum. S sabo ima mlado
domačinko z majhno deklico. Pravi, da sta njegovi prijateljici. Na poti proti
Ubudu se v mestu Tabanan ustaviva na
tržnici in se najeva eksotičnega sadja. Ustaviva se še v
tovarni čokolade-Big tree Farms
Chocolate factory, velika stavba je zgrajena cela iz bambusa. Po internetu
sem videla, da imajo vodene oglede, a ta dan imajo sanitarno inšpekcijo, zato je
odprta samo trgovina. Na vrtu nama pokažejo kakavovec. Na poti spet začne
deževati. Pred Ubudom si ogledava Goa
Gaja, nekdanje duhovno mesto za meditacijo. Pred slonovo jamo je velik
bazen, obkrožen s kipi hindujskih angelov. Vstopiva skozi demonska usta v skalno
jamo. V njej so trije kipi bogov s slonovo glavo. V Ubudu vrneva skuter, spet se
morava seliti, ker nimajo proste sobe. Preko bookinga najdem Sahadewa house,
podobno prenočišče, le brez bazena, a na drugem koncu mesta. Ko prideva tja,
lastnica pravi, da nima proste sobe za naju. Utrujena sva, najbolj sem jezna,
ker sem na forumih brala, da se to večkrat zgodi. Lastnica se nama opravičuje.
Ker se jezim, nama ponudi svojo sobo – v eni uri je soba pripravljena -
naslednji dan se bo ena soba izpraznila. (15€ soba z zajtrkom). Za naslednji dan
sva imela v načrtu prevoz do Gilli otokov. Zaradi visokoh valov čolni ne vozijo.
V Run`s warung, kjer sva že skoraj izčrpala meni.
55km-skuter
Sobota, 5.8.-za zajtrk dobiva okusen rjav riž s kokosovim mlekom. Obtičala sva v Ubudu, za naslednji dan rezervirava prevoz na Gilli otoke (prevoz do pristanišča in čoln- 40 € za dva) . Upava, da se bo morje umirilo. V mestu iščeva tržnico s sadjem, je ne najdeva. Dobiva samo Organic market, tržnico za turiste z »eko« izdelki. Cene so evropsko zasoljene. Na souku nakupiva drobna darilca. Po kosilu kupiva vstopnici za večerno plesno predstavo v Ubud palace. Popoldne prespiva. Zvečer si ogledava predstavo balijskih plesov.
Nedelja, 6.8.- pripravijo nama
zgodenj zajtrk-sadje in čaj in že na ulici čakava kombi, ki naju zapelje do
pristanišča PadangBai. Po poti uliva
dež. Vozimo se eno uro. V pristanišču je ogromno kombijev in turistov, ker je
bilo pristanišče dva dni zaprto. Čakamo prevoz za Gilli otoke - rajski otočki so
blizu otoka Lombok, ki bo najin naslednji cilj. Otočki slovijo po rajskih plažah
in na njih ni prometa. So trije, midva sva se odločila za
Gilli Meno, menda je najbolj miren
in ga priporočajo za pare. Naš šofer je malo neroden in nam ne da napotke, kako
naprej. Ugotoviva, da morava v turistično agencijo-majhno hiško, kjer dobiva, ko
pokaževa naročilnico, vozovnici. Nato se gužvava v pristanišču. Nihče ničesar ne
pove, kmalu ugotoviva, da imamo na nalepki, ki so nam jo prilepili ob prihodu v
pristanišče, ime čolna, ki ga čakava. Čakava skoraj dve uri. Končno prispe.
Morje je rahlo vzvalovano, celo pot me poti in slabi. Po dveh urah vožnje
pristanemo na otoku Gilli Travagnan,
otoku, ki je znan po žuranju. Najin otok je na sredini, a čoln ne ustavi na
njem. Zapelje naju na Gilli Air,
priporočajo ga popotnikom z nahrbtniki. Izkrcamo se kar v plitvo morje ob
peščeni obali. V pristanišču se pozanimava za prevoz naprej. Uro časa
izkoristiva za kosilo in okusne sokove. Ob 17h imava ladjico do otoka
Gilli Meno, ki je med prej
omenjenima. Po petnajstih minutah vožnje se spet izkrcava v morje, na veliko
peščeno plažo, kot obljubljajo turistične agencije. Čeprav sva preko Bookinga
rezervirala prenočišče za tri noči, se ob obali pozanimava za cene. Naju skoraj
vrže na rit. No, dobro, bova spala pa 200m od obale. Poiščeva bungalove Omah
Bamboo (20€ hišica z zajtrkom). Ponujajo tri hišice iz bambusa, zadnja je
najina. Za dobrodošlico dobiva kokos in banane. Večerja in večerni sprehod na
severni del otoka.
60+60km- avtobus,gliser
Ponedeljek, 7.8.-čas
je za uživanje. Dolgo spiva. Po okusnem zajtrku z veliko sadja se odpraviva na
plažo. Miro gre takoj z masko v morje raziskovat koralne grebene. Jaz ležim v
senci na dolgi peščeni plaži. Po dobri uri se zamenjava. Koral je res ogromno, a
večinoma so polomljene in črne, med njimi plavajo pisane ribice. Morje je toplo,
tok me nosi proti zahodu. Vračam se peš po dolgi peščeni plaži na južni strani
otoka. Greva na kavo v počivalnik ob morju. Potem spet plavava. Na plaži
ponujajo vožnjo s čolnom med otoki s snorkljanjem. Zmeniva se za popoldansko
vožnjo. Ker imava še več kot uro časa se odpraviva na kosilo v počivalnike na
plaži. Zapeca naju prodajalec biserov. Najprej nočem niti pogledat, potem pa me
premamijo zapestnice. Biseri so iz gojenih sladkovodnih bisernic, niso tako
cenjene kot morske. Vseeno so lepe, različnih barv, od roza do črnih in belih.
Popoldne nas je pri
čolnu pet, dobimo maske in plavutke. Dvouren izlet hitro mine, ustavljamo
se na priljubljenih in zanimivih točkah okoli otokov. Z vodičem, ki nas usmerja
v vodi plavamo do točke, kjer se zadržujejo ogromne želve. Večina jih leži na
dnu, vsake toliko katera priplava na površje po zrak. Ogromno je potapljačev in
nas, ki opazujemo z masko bolj na površju. Ko katera želva zaplava, se vsi
zapodimo za njo, a vseeno so hitrejše in spretnejše v vodi kot mi. Naslednji
postanek je na severnem delu Mena, Tudi tu so želve, korale, pisane ribice,
vidimo ribico nemo- zame najlepši
del izleta. Tretji postanek je v najbolj plitvem delu, v morju so kipi ljudi, ki
se držijo za roke in stojijo v krogu, na sredini ležijo tri ženske. Kar malo
kičasto in ustvarjeno za turiste. Četrti , zadnji postanek je pred otokom Air.
Spet korale, ribice, vodič ne gre več z nami v vodo, tudi nas trese od mraza, a
vseeno skočimo v vodo in se čudimo podvodnemu svetu. Utrujena, a zadovoljna se
do večera grejeva na toplem pesku. Zvečer večerjava v bambusovi hišici na obali.
Zbereš si ribo ali ribje nabodalo, ki ti ga spečejo na ražnju. Njami.
Torek, 8.8.-ob
6h sva na plaži. Opazujeva sončni vzhod. Potem spet-hop v posteljo. Dopoldan
plavava, se senčiva na plaži, kafečkava, palačinkava.. - vse, kar sodi
k dopustu. Ker pa Miro nima riti, ne
moreva cel dan lenarit. Popoldne obhodiva otok, vmes se kopava. Na S delu otoka
so ob morju ostre korale, ni sledu o mivkasti plaži. Miro se vseeno pogumno poda
v vodo, ven pride ves porezan. Odpraviva se v notranjost otočka, kjer naj bi
bilo jezerce. Najdeva samo malo večjo lužo. Se vrneva do obale in prideva do
želvjega zavetišča. V bazenčkih skrbijo za bolne in poškodovane želve. Po dveh
urah hoje- s kopanjem vred, sva naokoli.
Sreda, 9.8.-Načrtovala
sva, da bova na Gilliju preko agencije uredila treking na vulkan Rinjani na
otoku Lombok, a vse dni je bil vrh v oblakih. Odločiva se, da kupiva le karto za
čoln do Lomboka. Ob 8h odplujemo (1,5€ za dva). Pristanemo v
Bangsalu. Lombok si bova ogledala na
skuterju. V pristanišču so cene za nejem visoke, pa tudi velika nahrbtnika nama
nočejo hranit za par dni. Voznik bema (mini kombi) naju zapeca na ulici in
odpelje v Singgigi (4€). Odloži naju
pri info centru, kjer nama spravijo velika nahrbtnika in za manj kot 4€ na dan
najameva skuter. S sabo vzameva samo majhen nahrbtnik. Zapeljeva se ob obali
proti Bangzalu. Voziva mimo palmovih
nasadov, skozi katere se vidi peščene plaže. Večkrat se ustaviva. Hočeva kupiti
kokos za osvežitev. Domačina s stojnico ob cesti mislita, da kupujeva benzin. Ko
jima končno dopoveva, da bi pila kokos, en z mačeto spleza na palmo in nama
odseka frišnega. Daljši postanek napraviva pri
farmi biserov Tuluk Nara. Lesen
pomol vodi do hiške na morju. Prodajalna ponuja bleščeče bele morske bisere.
Organizirajo voden ogled gojenja bisernic, ker je šele popoldne, si ogledava le
filmček in prodajalka nama pokaže bisernice. Pokažem ji zapestnico. Potrdi, da
so biseri sladkovodni, manj
cenjeni. V eni bisernici jih lahko naenkrat vzgojijo do 15, v morskih pa samo
eno. Morske so tudi bolj svetleče bele, cene pa astronomske. Cesta se strmo
dviga, nekje na poti pojeva kosilo. Malo pred vasjo
Anyar vidiva smirokaz za tipično
vasico s Sasak ljudstvom, prvotnimi
naseljenci otoka. Po dveh km sva v vasi
Segenti. Domačin nama za napitnino razkaže vas. Vrneva se do glavne ceste in
zavijeva proti jugo do izhodišča za slap
Air terjun Sendang Gile. Do slapu vodi lepo urejena steza. Spustiva se skozi
tropski gozd do dvojnega slapu. Dan je jasen, voziva se proti
planoti Sembalun, obdani z zelenimi
hribi. V vasi Sembulan Lawang pod
Rinjanijem poiščeva prenočišče (12€ soba z zajtrkom).
120km – skuter
Četrtek, 10.8.-Miro
vstane ob sončnem vzhodu. Ves navdušen je nad jasnim vremenom in pogledom nad
vasjo na vulkan Rinjani. Sva na več kot 1000mnv. Jutro je mrzlo. Po zajtrku se
odpraviva na sprehod med polji korenja, krompirja, česna, čebule, čilija,
jagod... Ob namakalnih kanalih je veliko praznih vrečk umetnega gnojila in kdo
ve česa še. Domačini že navsezgodaj škropijo- eko pridelki? Vas je znana kot
izhodišče za trekinge na vulkan. Zapeljeva se do info centra. Veliko turistov se
z vodiči odpravlja na dvo ali tridnevni treking. Ker nama primanjkuje časa se
Miro s težkim srcem odpove osvajanju najvišjega vrha otoka. Peljeva se v
naslednjo vasico, Sembalun Bumbung,
v kateri je vaški sejem. Nakupiva eksotičnega sadja, 22 letni domačin z majhnim
sinčkom nama razlaga imena sadežev. Cesta se strmo dvigne na istoimenski prelaz,
sledi strm spust skozi tropski gozd z opicami. V vasi
Swela se ustaviva v obcestni
»gostilnici« na kavi. Voziva se mimo nasadov bananovcev. Sledijo polja tobaka.
Na paletah ob cesti sušijo liste. Pripeljava se do podkvaste plaže z belim
peskom in turkiznim morjem-Tanjang Aan.
Popoldne se kopava in poležavava na plaži, sprehodiva se do razgledne skale. V
vasi Geropuk dobiva prenočišče (12€
soba z zajtrkom). Večerni sprehod po plaži, ribja večerja ob morju ob soju
bakel- kaj si človek lahko še zaželi na dopustu.
126km - skuter
Petek, 11.8.-toplo
je, celo noč dela klima. Zvečer, sredi noči in zgodaj zjutraj naju zbudi molitev
iz bližnje mošeje. V vasi je veliko turistov, predvsem srfarjev, ki v najetih
čolnih zunaj na morju lovijo visoke valove. Po zajtrku se sprehodiva po vasi,
odkrijeva evropsko pekarnico z mafini in vse sorte peciva.
V vasi je še makadam in slabe, luknjaste asfaltne ceste. Se pa že na
veliko gradi nove. Danes je dan za raziskovanje plaž. Skozi
Kuto se zapeljeva do
plaže Mawun. 5 km pred plažo kopajo
cel hrib, ugibava, da gradijo resort. Na vseh plažah Lomboka pobirajo vstopnino.
Spet plaža v obliko polmeseca z belim peskom. Na obeh straneh se zaključi s
hribom. Miro izbere desnega, prehodi plažo, se vzpne na hrib, slika in uživa.
Jaz uživam ob kokosu in kavici. Zapeljeva se do
Mawi plaže, ki je le čez hrib. Na
vseh plažah imajo domačini stojnice. Na tej pojeva ribo za kosilo. Naslednja
plaža je Selong Balak. Visoki valovi
privabljajo srfarje. Na koncu plaže so črne vulkanske skale, v katere butajo
valovi in škropijo naokoli. Pozno popoldne se zapeljeva proti zahodu otoka.
Cesta se dviga in spušča, vidiva bele plaže, ki so nanizane ena za drugo.
Iščeva prenočišče. Zavijeva proč od obale, v vasi
Lemer vidiva ob cesti tablo.
Podjeten domačin ima poleg trgovine tablo za informacije. Pove nama, da gradi
prenočišče za turiste, ponudi nama svoj dom za spanje. Sprejmeva. Skuhajo nama
večerjo- nasi goreng-riž z zelenjavo. Pokliče brata, hočeta naju peljat v vas, a
sva utrujena. Vsede se z nama v odprt lesen počivalnik s streho. Pove nama, da
je to v indoneziji jedilnica, dnevna soba, prostor za druženje, tudi za spanje.
Pripoveduje nama o vaški legendi. V vasi naj bi nekdaj živel velikan. Ko greš v
vas, naj bi te označili z rdečo barvo listov, ki jih žvečijo in ta naj bi te
obvarovala pred zlim. Pove, da na Lomboku govorijo veliko jezikov in ljudje iz
sosednjih vasi se velikokrat ne razumejo. Indonezija je polna odpadne plastike,
on jo zbira in prodaja, s tem osvešča ljudi in jim nudi zaslužek. S tem pa
poskrbi tudi za čistočo. Res, okoli njegovega doma ni smeti.
V zidani stavbi ima trgovino, desno je kuhinja in stranišče. Levo je
nekakšna velika garaža. Potleh so blazine. Tu bova spala, on z družino pa kar na
tleh v trgovini.
96km
- skuter
Sobota, 12.8.-
pripravijo nama zajtrk, za zahvalo jim pustiva 200 000 ind. rupij, za naju malo,
zanje veliko denarja. V Matamaram
voziva po široki cesti. Obvoziva mesto in se ustaviva na plaži. Ribiči ravnokaar
s kopnega vlečejo mrežo iz morja. Ulov je skromen. Pomalicava okusna ananasa in
se odpeljeva v Senggigi in še malo naprej. Iščeva prenočišče, veliko je
resortov, midva najdeva Lendang homestay (12€ soba z zajtrkom). Ponujajo lične
vrstne sobice s teraso. Za dobrodošlico dobiva kokosa. Razpakirava se in se
odpraviva na plažo skozi palmin gozdiček. Na črni plaži sva sama. Kopava se,
prehodiva dolgo plažo. Ob njej so resorti, gostje se kopajo v bazenih nad obalo.
Zvečer se zapeljeva do templja Pura Batu
Bolong. Majhen tempelj na skali ob plaži je poln hindujskih vernikov.
Pričakava sončni zahod. Nebo se obarva rdečkasto in je čudovita kulisa za palme,
daleč ob morju. Večer zaključiva v mestu v warungu.
90km-skuter
Nedelja, 13.8.-zbudi
naju kikirikanje petelina pred vrati. Po zajtrku se odpeljeva v mesto in vrneva
skuter. Sprehodiva se po mestu z veliko resorti in turisti, »srfava« po
internetu ob kavici, končno dočakava kombi – vratolomna vožnja - do
pristanišča Lombar(kombi in trajekt
9€ na osebo). Čakamo na naš trajekt, ki nas bo odpeljal na Bali. Veliko lokalnih
prodajalcev ponuja sadje, kuhan riž v palmovih listih, arašide ....Nakupiva
hrane in pijače za 5 urno vožnjo. Sede na tleh na palubi se kratkočasiva z
branjem vodičev. Ko se bližamo Baliju, se jasni, odkrije se vulkan Gunung Anung,
ki je kasneje, novembra izbruhnil. V
Padangbaiu pristanemo okoli 18h. Se večeri. Sobe v pristanišču so zasedene,
dobiva le eno bolj bogo (12€ soba z zajtrkom). Iščeva prevoz do otoka na jugu
Balija, Nuso Penido. Trajekt odpluje
šele ob 11h. Izveva, da iz 16km oddaljene vasice Kusamba plujejo barke bolj
zgodaj. Ko vse urediva, si na stojnici ob morju, kjer imajo raženj in mizice na
prostaem, izbereva rakce in ribe ob obveznem Bitangu.
40+65km- kombi, trajekt
Ponedeljek, 14. 8.-
ob 5:20h sva že pokonci, ko imava naročen zajtrk. Ob 6h se že voziva s taksijem
(4€) v pristanišče Kusamba. Barka
Ganga expres že čaka na izplutje, polna je domačinov. Počakajo, da kupiva
vozovnici (za turiste so dražje kot za domačine- 6€ na osebo). Čez pol ure se
izkrcava na Nusi Penidi v kraju
Sampalan. Že v pristanišču ponujajo skuterje. Najprej poiščeva prenočišče za
dve noči (soba s sadjem in pijačo 12€), pri istem tipu si sposodiva skuter (4€
na dan). Ena čelada je katastrofa, ko jo Miro čisti s čistilnimi robčki, prileze
ven ščurek. Bljak. Pod čeladi si dava podkapo. Ob 8h sva na poti. Ceste so
katastrofalne. Polne lukenj, ponekod je makadam s štrlečimi kamni. Do
Crystal bay je zadnjih 10 km
makadama, voziva počasi in cikcak med luknjami in kamni. Najraje bi šla peš, z
nahrbtnikom me zadaj ves čas premetava. Plačava nekaj centov vstopnine. Takoj
dobiva ponudbo za snorklanje z mantami
(12€ na osebo). S tipičnim lokalnim čolničkom naju zapeljejo iz zaliva v zaliv,
kjer je parkiranih že veliko podobnih čolnov in manjših ladjic in ogromno
plavalcev. Zagledava številne mante, ki plavajo pod nama. Skočiva v morje in
plavava za velikimi ribami. Ko se utrudiva in obstaneva, mante plavajo mimo
naju. Skrivam se Mirotu za hrbet, ko kaka priplava preblizu. Kasneje berem, da
nimajo bodice na repu, kot skati. Na poti nazaj v najin zaliv se ustavimo ob
koralnem grebenu. Plavava in občudujeva korale in pisane ribice. Kasneje se
grejeva na pesku. Na levi strani plaže so stopnice, ki naju pripeljejo čez hrib
v sosednji , manjši zaliv. Ko se vrneva na Crystal bay, je polna turistov.
Popijeva kavo, plavava, pojeva nasi goreng- zelenjavni riž v palminih listih.
Popoldne se odpeljeva na ogled znanih klifov. Vračava se po makadamu, naprej je
cesta za odtenek boljša, vseeno
poskakujem na zadnjem sedežu. Pripeljeva se do klifov, najperj si ogledava
Angels Billagong. Tu je majhna
laguna, povezana z morjem sredi ostrih, črnih vulkanskih kamnin. A kmalu butne
vanjo velik val, ki se kot slap izlije nazaj v morje. Po visokih klifih prideva
nad morje, globoko spodaj plavajo mante in iz morja skačejo delfini. Prideva nad
»Broken beach«, velik peščeni
krožni zaliv z naravnim mostom. Morski votlini se je vdrl strop, ostal je
naravni most, preko katerega obhodiva zaliv. Naslednji ogled imava pri
Kelingking klifih, najbolj
fotogeničnem kraju na otoku. Obstaneva na robu pečine,
ki se nadaljuje na ozek polotok,
iztegnjen v ocean. Globoko spodaj je polmesečna peščena plaža. Do nje vodi
potka. Ker se noči, se ne spustiva do morja. Nazajgrede Miro drvi s skuterjem,
veliko luknjo v asfaltu obvozi le s sprednjim kolesom, zadnjega zabije v luknjo.
S kolesom pa tudi meni zabije hrbet, obtežen z nahrbtnikom. Komaj preživim
ostalih 10 km nazaj. Malo hodim, malo se peljem.
26+20+60
– taxi, gliser,skuter
Torek, 15. 8. Rahlo rosi dež. Slabo
spiva, zjutraj slišiva glasbo na ulici. Greva pogledat. Izveva, da imajo
nekakšnje praznovanje. Skupine deklet in fantov v bleščečih odpravah korakajo,
plešejo, pojejo v sprevodu. Dobiva warung, kjer pečejo odlične sadne palačinke,
naročiva sokova iz eksotičnega sadja. Dopoldne počivava, popoldne se zjasni,
odločiva se za obisk templja, ki je le 6 km zahodno. Cesta je brez lukenj, Miro
vozi počasi. Pripeljeva se do Goa Giri
Putri. Stopnice naju pripeljejo do vhoda. Vstopnine ni,
priporočena je donacija. Hindujski
duhovnik naju pred vstopom ritualno očisti s sveto vodo. Ovijeva se v sarong,
Miro se hitro splazi skozi ozko, nizko
razpoko, jaz , zaradi bolečin v hrbtu, pridem komaj skozi. Odpre se
ogromna jama z ogromno prižnico na sredini. V
templju vsak dan izvajajo obrede. Na koncu votline je še ena manjša.
Okrašena je z rdečimi lampiončki, namenjena je kitajskim božanstvom.
Nazaj grede se nekajkrat ustaviva ob
peščenih zapuščenih plažah. Ob kokosu se hladiva na razgledišču pod
počivalnikom. Zvečer obiščeva vaško tržnico. Tu se peče, kuha , cvre vse vrste
hrane.
30km-skuter
Sreda, 16.8.-
malo po 6h sva na pomolu. Kupiva vozovnico za hitri čoln na
Bali (7€ na osebo). Ob 7:30h sva v
Senurju. Pristanišče je polno
turistov. Na stojnici zajtrkujeva, malo stran počivava na mestni plaži. Poiščeva
taksi (6€) do letališča. Ob 14h imava let v
Jakarto na Javi (55€ na osebo). Z
letališkim shuttle busom Damri (2.5€ na osebo) se odpeljeva do centra. Z
becakom, trokolesnim motorinčkom, (3€)do hotela Newton residence(14€), ki sva ga
rezervirala že od doma.
35+1000km
– gliser, avion
Četrtek, 17.8.- danes je v
Indoneziji velik praznik- dan neodvisnosti. Vsi prevozi v mestu so zastonj.
Preštudirava TransJakarta avtobusne linije. Avtobusna postajališča so dvignjena
nad cesto, ko vstopiš so avtomatični čitalci vozovnic. Pri vkrcavanju na avtobus
se mi smeji srce. Čisto drugače, kot v Iranu. Tu morajo moški vstopati pri
zadnjem vhodu, za ženske so rezervirani sprednji sedeži. Enkrat prestopiva,
izstopiva kak kilometer stran od
tematskega parka Taman Mini Indonezija Indah (1.5€).
Nekje med potjo zajtrkujeva. Po parku vozijo avtomobili in skuterji. V parku je
vse mogoče, kinodvorane, muzeji, gledališča, zabaviščni parki, rekreacijski
objekti. Naju zanimajo tradicionalne hiše iz različnih otokov drževe.
Predstavljene so tudi narodne noše, jedi in plesi. Sredi kompleksa je veliko
jezero, okoli so predstave. Po
štirih urah ogleda se vrneva v center mesta. Obiščeva še glavni
trg Merdeka s 132m visokim
spomenikom Monas. Ob trgu so ogromni zasloni, ki prenašajo vojaško parado
v čast prazniku.
30km-avtobus
Petek, 18.8.- zjutraj dolgo spiva,
nato spakirava in prtljago pustiva v recepciji. Greva na tržnico, nakupiva
eksotičnega sadja za domov. Z avtobusom se odpeljeva na
trg Taman Fatahillah. Obkrožen je s
starimi nizozemskimi kolonjalnimi hišami. Najbolj znana stavba na trgu je
Bavaria
cafe. Mirota prepričam, da greva na kavo. Na vhodu naju pričaka
receptorka, ki naju pospremi v prvo nadstropje. Na steni so slike znanih
osebnosti, ki so obiskali gostišče. Tudi danes je polna turistov. Dva kapučina
naju staneta 10€. Po zapuščenih, umazanih ulicah me Miro pelje do starega
pristanišča. Ni nič zanimivega. Odpeljeva se v hotel po prtljago in na
letališče. Ob 20h imava let za Istanbul.
Sobota, 19.8. -ob 4:30h pristanemo v
Istanbulu. Počakava do 6h, ko začne
voziti metro. V centru greva na sok iz granatnih jabolk in baklave. Kupiva karte
za turistično ladjico, ki vozi po Bosporski ožini (21€ na osebo). Z avtobusom
nas peljejo v pristanišče, kjer nas čaka ladjica. Vodič
razlaga v angleščini in turščini. Opozori nas na zgodovinske stavbe, ki
se jih vidi na obali. Pristanemo ob lovski koči enega od sultanov. Ogledamo si
jo tudi od znotraj. Po treh urah sva nazaj v pristanišču. Ob 18h imava let za
Ljubljano, ob 19h po lokalnem času pristanemo na Brniku.
Stroški za dve osebi:
-avionske karte
1138€
-notranji leti in ostali prevozi
345€
-hrana 400€
-spanje
400€
-vstopnine 155€
-izleti
170€