Črna Gora,
28.10.-6.11.2016
Petek,
28.10.:
Predčasno greva iz dela in ob 12:40h sva na poti proti Bosni. Po dveh urah
vožnje imava prvi postanek na Obrežju pred mejo s Hrvaško. Na meji čakava 20
minut in dve uri dolgočasne vožnje čez
Hrvaško. Na mejnem prehodu Okučani čakava 45 minut in končno sva v Bosni.
Postanek imava v Laktaših, okoli 19h sva
v Banja Luki. V centru se
ustaviva na pivu in čevapčičih, nato pa poiščeva apartma, ki sva ga rezervirala
preko Bookinga (guesthouse Ema-12€).
Kljub mrazu greva še na sprehod po centru mesta. Kar paše po urah sedanja
v avtu.
(447km)
Sobota, 29.
10.:
Ob 6h zjutraj sva že na poti, kajti danes nameravava priti do Črne Gore. Voziva
ob reki Vrbas s svojim slikovitim
kanjonom. Na cesti so v skalo izdolbeni tuneli.Okoli 8h sva v
Jajcu na zajtrku- ocvrta jajca in
bosanska kavica. Še enkrat se ustaviva pri slapovih. Ker sva si že lani ogledala
trdnjavo in obhodila celo mestece, sva si letos
pustila za ogled Veliko in Malo Plivsko
jezero, na katerih so kot posebna zgodovinska znamenitost nadvse zanimivi
srednjeveški mlini. Devetnajst lesenih mlinov na vodi pokritih s skodlami, ki so
bili zgrajeni za mletje žit, je zgrajenih iz starega hrastovega lesa in so brez
podstrešja, oken in dimnika. Zgodovinarji predvidevajo, da jih je prvotno bilo
33, njihova izgradnja pa naj bi segala vse do Srednjega veka. Nadvse zanimiva je
sama postavitev mlinov, ki je v skladu z naravnim terenom in so tudi zato
edinstvena znamenitost Plivskega jezera. Zunanja temperatura kaže samo
2 stopinji, a kljub temu narediva dolg sprehod po stezicah med mlini in
okoli jezera. Naslednja postaja je
Travnik. V načrtu imava ogled turške trdnjave, a je ne dobiva. Garmin nama
pokaže kot zanimivost mesta
Sahat kulo- stolp z uro iz
otomanskih časov. Nasproti sta dva otomanska mavzoleja. Čez prelaz, visok
927m, se dvigneva nad meglo. J od Tuzle se priključiva na avtocesto . V
Sarajevo prideva mimo olimpijskega
stadiona na Koševu, nasproti je veliko muslimansko pokopališče z belimi
nagrobniki. Menda jih je po nedavni vojni ogromno . Parkirava in se peš
odpraviva proti centru. Slikava se pri večnem ognju na začetku najpopularnejše
in najbolj obiskane ulice v Sarajevu-
Ferhadija. Nedaleč stran si
na ulici privoščiva sveže stisnjen sok iz granatnih jabolk. V mestni tržnici
prodajajo mesne in mlečne izdelke (ni fig in sadja zame). Na trgu osvoboditve
igrajo starejši domačini šah z velikimi figurami , zadaj je ortodoksna katedrala.
Prideva na drug velik trg s katoliško katedralo, pred njo je kip papeža Janeza
Pavla. Končno sva na Baščaršiji,
najstarejši ulici v Sarajveu, kjer še dandanes cveti domača obrt.
Obiščeva
Bezistan,
nekakšen šestdomni pokrit bazar z
lokalnimi izdelki. Prodajajo veliko srebra, filigramskih izdelkov, pletenin...
Včasih se je v njem trgovalo s svilo. Zraven je
Gazi Husrevbey mošeja in madresa iz
16 stoletja, najlepša in najstarejša v Sarajevu. Ogledava si
le dvorišče. Kmalu prideva do
glavnega trga z vodnjakom
Sebilj iz maverskih časov, natočiva
si vode. Zadaj se vidi kupolaste strehe nekdanjega hamama,
v njem je mestni muzej. Na
kosilo greva v tradicionalno krčmo.
Bosansko kavo in baklave(njami) si privoščiva na odprtem dvorišču. Ob treh greva
naprej proti Foči. Ovinkasta in ozka
cesta pelje čez dva prelaza in zanimive soteske
– klisure. Miro prehiteva na polni črti, ustavijo naju policaji in
namesto kazni plačava podkupnino. Prideva na mejni prehod
Ščepan Polje. Pred mejo je polno
rafting campov, Tara se
na meji skupaj s Pivo izliva v Drino. Prečkava lesen most
in že sva v Črni Gori. Po
kanjonu Pive je speljana ena
najzanimivejših cest. Večkrat ustaviva in slikava
mostove in tunele v ozkem
kanjonu. Pri umetnem jezeru se odcepiva za
Žabljak. Že odcep je narejen skozi tunel v skalnatem pobočju in kar nekaj
serpentin je vklesanih v živo skalo. Dvigneva se visoko na planoto v narodni
park Durmitor. V temi voziva po ozki, vijugasti cesti. Ob 7h prispeva v
Žabljak. Dobiva sobo (12€ soba na
noč). Na večerjo, luč zapreva ob 23h.
( 415km)
Nedelja, 30.
10.:
Durmitor, visokogorski narodni park,
je poznan po številnih dvatisočakih,kanjonih in ledeniških jezerih. Žabljak,
majhno mestece na nadmorski višini
1456 m je najvišje ležeče na
Balkanu Za danes imava načrtovan prvi pohod,
odpeljeva se nazaj po cesti, ki
sva jo včeraj v temi prevozila. Preko
prelaza Sedlo se spustiva do parkirišča ( N43°06.208` -E019°01.210´) pri
smirokazu za Skrčka jezera. Vreme je
jasno, mrzlo in vetrovno. Zavita rineva v hrib in po dobri uri sva na prelazu
Skrčko žrelo, visokem 2114m. Sledi enourni spust do planinskega doma Škrka
1723mnv, od tu je še 15minut do jezera. Meglice, ki so do zdaj zakrivale vrhove
2500metrašev z najvišjim vrhom Bobotovega kuka, se dvignejo. Uživava v
čudoviti kulisi in tišini. Po petih urah sva spet pri avtu. Zapeljeva se
nazaj čez prelaz Sedlo. Ob poti si ogledava
Valovito, Modro in Poščensko jezero.
Nazaj v Žabljak in skozi labirint cest se ob pomoči Garmina (nekajkrat
naju zapelje na poljske ceste, ki se kar naenkrat končajo) in zemljevida nekako
prebijeva do parkirišča (E43°11.635`-N019°05.375`) pri razglednem hribu
Čurovac. Po 20 minutah hoje prideva
do vrha Čurovca, s katerega se vidi v kilometer globok
kanjon reke Tare. Po poti nazaj hitim
naprej in se izgubim. Zabredem v gozd in panično hitim nazaj. Čaka naju še
zadnji ogled danes- Črno jezero.
Pred rampo je plačljivo parkirišče in vstopnina za narodni park (2€ za
parkiranje, 3 € vstopnina na osebo).
Asfaltirana cesta naju po kilometru hoje pripelje do velikega jezera
sredi iglastega gozda. Okrog jezera je lepo označena slikovita pohodniška pot
dolga kakšnih 3,5 km, s tematskimi tablami. Jezero dejansko sestavljata dve
manjši povezani jezeri, Veliko in Malo jezero, ki sta med seboj povezani z ozkim
tokom. Zvečer obiščeva vaško gostilno Luna, ki je znana po domači kuhinji.
Naročiva čorbe in cicvaro- jed iz polente in kajmaka. Okusno. Moti me le
cigaretni dim domačinov, ki po vseh gostilnah in lokalih kadijo.
(64km)
Ponedeljek,
31.10.:
Še na zadnji kapučin
in višnjev štrudelj v vaški gostilni in
sva na poti proti Gusinjam. Po
vožnji po planoti sledi spust do kanjona reke Tare. Na mostu
Đurđevića Tara z več loki, ki je
150m nad reko, se ustaviva in
slikava. Nadaljujeva po kanjonu. Cesta
spet pelje skozi skalnate tunele. Pri pritoku Bistrice pred Mojkovcem se
pokrajina razširi. Zavijeva v nacionalni park- pragozd
Biogradska
Gora (vstopnina 3€ na osebo).
Sredi parka je Biogradsko jezero na višini 1094m. Prvotni načrt je bil, da se
peljeva še naprej in pešačiva do Šiškega jezera. Cesta do tja je le za terence,
hoje pa za 3.5 ure v eno smer. Ker nimava toliko časa, raje obhodiva
jezero-3.3km. Urejena je učna pot, zanimiva tako za otroke, kot za odrasle .
Biogradska gora ima 6%vseh črnogorskih gozdov. Drevesa so stara tudi do 500 let
in visoka do 45m. Je pod UNESCOvo zaščito že od leta 1878.
Nazaj do glavne ceste in peljeva se
skozi Berane
na obrežju reke Lim. Sprehodiva se po mestu, pojeva kosilo in se nastavljava
soncu ob kapučinu (naročiva kapučin, dobiva kavo s sladoledom). Ob reki Lim se
pripeljeva do Plav ob istoimenskem
jezeru. Obiščeva zanimivo Kulo
Redžepagič. Lastnik je država in pravkar obnavljajo zunanjost. V njej pa ima
muzej domačin, katerega družina Redžepagič je bila od nekdaj lastnica objekta.
Razkaže nama v celoti opremljeno notranjost nekakšnega stolpa v treh nadstropjih.
Povabi naju še k sebi domov. Cela hiša je en sam muzej. Ima več kot 200 starih
ur in vse mogoče starine. Greva do
jezera in na lesene pomole. Sonce barva
trsje ob jezeru v zlate barve. Končno sva ob 5h v
Gusinjah, izhodišče za obisk
najmogočnejšega gorskega masiva na Balkanskem polotoku-
Prokletije. Nastaniva se v hotelu
Rosi (20€ soba z zajtrkom). Sva edina gosta. Menda je poleti polno.
(198km)
Torek, 1.11.:
Zgodaj vstaneva, dan je namenjen pohodništvu. Zapeljeva
se v dolino Ropojana. Dolga je 8km,
toda z avtom ne moreva do konca. Ustaviva 5km pred koncem doline za vasjo
Vusanje
in hodiva 1h po makadamski, razriti cesti.
Cesta nato zavije ostro v levo in preči strmo pobočje proti planini
Zastan. Pričaka naju sonce. Za kočo se drživa bolj desno in spet dobiva
markacije. Kmalu je odcep za vrh Maja Rosit, midva strmo v hrib. Nadaljujeva po
bukovem gozdu, najprej mimo vodnega zbiralnika.
Za gozdno mejo se steza položi in kmalu prideva do odlomljenega mejnega
kamna. Prestopiva mejo in že tretje
leto zapored obiščeva Albanijo. Od tu se rahlo spustiva čez nekdanjo planino
Buni Jezerce in zagledava prvi
jezeri. Na niju se blešči ledena ploskev. Naprej na levo je naslednje
jezero, nato še eno za sedelcem, pa še eno.
Višje nad nama je še eno sedlo, pričakujeva veliko jezero, a je kotanja
skoraj brez vode. Je pa kulisa
enkratna, zadaj so vrhovi dvatisočakov, vsem je ime Maja ( v albanščini maja
pomeni vrh). Najvišji vrh je Maja Jezerce-2694m. Midva sva na višini 1914m.
Sama sva , uživava v pogledih, greje
naju visokogorsko sonce in po uri poležavanja v travi se počasi vračava.
Nazaj grede naju table usmerijo še na
Čemerikino jezero, ki je
suho.Vodnato je samo spomladi, saj dobiva vodo le od stopljenega snega.
Ob poti proti avtu si km pred vasjo ogledava izvir
Oko Skakavci.
Na sredini skoraj okrogelega tolmuna izvira reka Skakavica, ki se od tu
naprej preko majhnih slapov spušča proti vasi. Za vasjo je pri gostišču še ena
zanimivost- slap Grlja. Kakih 10m
visok slap pada v globok skalni anfiteater in izgine v ozko sotesko. V bližnjem
gostišču degustirava jančka.
(13km)
Sreda, 2.11.:
Danes imava v načrtu oglede doline
Grebaje. Cesta je asfaltirana do Eko katuna Grebaja. Naselje lesenih hišic
je verjetno poleti polno, zdaj je vse zaprto. V dolini cel dan ne srečava
nikogar. Sonce že greje, okoliški travniki so še v slani. Greva po poti do konca
doline. Prideva do kažipota. Predvidevava, da gre leva pot proti
Karanfilom (med Severnim in Velikim
vrhom ). Markirana pot vodi skozi gozd, naprej po melišču in se nadaljuje po
ozki in strmi grapi. Plezam čez skale, Miro prepleza veliko skalo, ki je
zagozdena v grapi, jaz NOČEM naprej. Se obrnem in se spustiva v dolino. Iščeva
markacije, ki bi naju privedle na prelaz, vendar se vse končajo že kmalu v
gozdičku. Vrneva se nazaj do avta, vmes nabirava šipek. Mirotu ne da miru in
iščeva pot proti Ovčjaku, da bi
prišla vsaj do prelaza. Najdeva markirano pot, ki vodi strmo po melišču navzgor.
Ker strmina ne popusti, se jaz obrnem, Miro pa nadaljuje še kako uro do melišča
pod steno Maja Balsa. Nazaj grede se
ustaviva pri kažipotu za slap, vendar tudi tega ne najdeva. Pred Gusinjami si
ogledava Alipašine izvire. Izpod
hriba je več izvirov vode, ki se zbirajo v majhno jezerce iz katerega dere
rečica. Ob poti je veliko praznih vil, last izseljencev. ki so se selili
predvsem v Ameriko. Zvečer pridejo v hotel trije belgijci. Fantje imajo v načrtu
vzpone na vse najvišje vrhove držav Evrope. Začeli
so z najvišjim beligijskim vrhom s
694mnv, bili so že na našem Triglavu, na poti so že 4 mesece. Zdaj so prišli iz
Kosova, kjer so se povzpeli na Djeravico.
(17km)
Četrtek,
3.11.:
Rahlo dežuje. Prokletije je v oblakih. Vračava se ob reki Lim do Andrijevice.
Tam zavijeva levo za Kolašin. Cesta se vzpenja po številnih serpentinah do
prelaza Trešnjevik (1565mnv) štartna
točka za izlete na Komove-hribe.
Spustiva se počasi v dolino reke Tare.
Pred Kolašinom zavijeva levo za Podgorico (nekdanji Titograd). Cesta se spusti v
dolino reke Morače. Ogledava si srednjeveški
samostan Morača,
zgrajen v 13. Stoletju, s čudovitimi
freskami. Nadaljujeva po kanjonu Morače mimo Mrtvice, ki sva jo prehodila pred
leti, do Podgorice in od tam naprej do
Skadarskega jezera. V Vranjini poslikava obcestne prodajalke krapov in zaliv
z ribiškimi čolni. V Virpazarju se v
info centru pozanimava , kakšna je pot ob J delu jezera. Degustirava jezerske
ribe in belo lokalno vino Krstač. Cesta ob južni obali Skadarskega jezera pelje
visoko nad jezerom, je ozka in ovinkasta, a skoraj brez prometa.
Ustavljava se na razglednih točkah, na tej strani jezera je veliko
otočkov z ostanki samostanov, cerkva in tudi nekdanjih zaporov. Ob cesti cvetijo
zvončki. Vasica
Godnjeje znana po
kamnitih hišah in pogleda na otok
Grmožur z razvalinami trdnjave .
Spustiva se do peščene
Muričke
plaže, ki je najdaljša na jezeru(600m).
Okoli so gosti hrastovi gozdovi, nabereva nekaj ogromnih želodov. Zopet
se dvigneva do glavne ceste visoko nad jezero . Voziva skozi nasade kostanjev.
Mimo Ostrosa se dvigneva na najvišjo
točko. Prelaz Stegvaš je tik ob
albanski meji, na tabli piše,da je visok 916m, Garmin kaže okoli 500m. Doma
preverim in je res visok le okoli 500m. Cesta zavije nazaj proti Z se vidi na
Skadarsko jezero in čez na Jadransko morje. V mraku voziva proti Baru, za Mišiči
zavijeva za plažo v Čanju. Tik ob
morju najdeva Apartmaje Zec (20€ soba). Soba je tik ob morju, lastnik naju
pogosti z lozo-tropinovcem, gospodarica nama prinese v sobo mandarine. Odpraviva
se še na večerni sprehod ob razburkanem morju.
( 280km)
Petek,
4.11.:
Zjutraj se preseliva v naslednji zaliv,
Buljarica. Skleneva, da tu
ostaneva cel dan. Plaža je dolga štiri kilometre, tako, da v tem letnem času
komot najdeš kotiček zase. Na njej je restavracija in poleti deluje kamp.
Loviva zadnje sončne žarke, skočiva v morje, ki ima še okoli 20 stopinj.
Dan hitro mine ob branju, poležavanju in sprehajanju po plaži. Nabereva drva in
zvečer tabornik zakuri taborni ogenj.
(11km)
Sobota, 5.11.: Pomalicava na plaži, se sprehodiva po njej. Ker ves čas nosi nove oblake po nebu, se odločiva, da greva proti domu. Prvi postanek imava že v naslednjem zalivu, Petrovac na moru. Uživava ob kapučinu tik ob morju. Kasneje si ogledava zanimive skale za trdnjavo. Daljši sprehod narediva v Boki Kotorski . V mestu je 18 cerkva, 1 bazilika, 2 samostana in mnoge mestne hiše v beneškem slogu. Sam zaliv Boka Kotorska je eden od najdaljših in najglobljih zalivov v Jadranskem morju in ga imenujejo najjužnejši fjord v Evropi. V zalivu je zasidrana ogromna križarka, mesto je polno turistov. Ker imava čas, se zapeljeva okoli zaliva. Ogledava si mestece Peras, nekoč pomorsko naselje, ki se je edino lahko upiralo turškim vpadom in ga niso nikoli zavzeli. Danes je mestece muzej pod unescovo zaščito. Srkava kapučin ob morju s pogledom na otočka Sv. Jurij in Gospa od Škrpjela. Ustaviva se še pred Bijelo ob ribarnici, kjer pečejo ribe. Ob 14h sledi še vožnja do doma. Po polnoči sva doma. (830km)
Skupno
prevoženih: 2275 km