Albanija, 25.10-1.11. 2014
25.10., sobota: Preko interneta sva rezervirala povratno
karto za trajekt Trst- Igoumenitsa (360€). V Trstu so dobro označeni smirokazi
za port. Na okencu Minoan lines se
čekirava in dobiva karte. Ob 5. 30 izplujemo. Trajekt pluje 26 ur, čas
preganjava z branjem vodičev.
26.10., nedelja: Okoli 9. ure sva na kopnem in na
avtocesti za Ioanino, zavijeva za mejni prehod Kakavija v Albanijo. Na meji
opraviva v 15. minutah, nobenih taks. Pred Gjirokastrom zavijeva na prelaz za
Sarande proti znanemu izviru Modro oko. Okoli naju so zasneženi vrhovi grebena.
Spustiva se do umetnega jezera (12km od križišča) in čez jez , tokrat po slabi
makadamski cesti okoli 2 km do parkirišča. Restavracija je zaprta, okolica lepo
urejena. Potka vodi do jezerca. Iz globokega brezna ob robu jezerca vre
kristalno čista voda. Natočiva si vodo, sprehodiva se ob jezeru , poslikava
paviljonče na reki. Nazaj proti Gjirokastru. Mestece je znano po dobro
ohranjenih otomanskih hišah. Visoke kamnite hiše
imajo okna le v zgornjih nadstropjih, lesena ostrešja so krita s sivimi
skrlji. Star del mesta je strmo v
pobočju pod gradom. Ozke uličice so polne restavracij in trgovinic. Zagrizeva do
gradu (200 lek na osebo), v mogočnem obokanem hodniku so razstavljeni topovi.
Midva si treh muzejev v gradu ne ogledava, menda pa
so vredni ogleda, predvsem ječe in mučilne naprave. Obhodiva obzidje do
restavrirane stolpne ure. Po strmih tlakovanih ulicah se povzpneva na drugi breg
do Zekate hiše (200 lek na osebo), odprte za ogled. Na najino prvo albansko
kosilo, cene so veliko nižje kot pri nas. Mesto je znano tudi kot rojstni kraj
komunističnega predsednika Enverja Hoxhe. Največji pečat je pustil s svojimi
bunkerji , posejanimi po celi državi. Na mnogih krajih zaslediva napis Enver,
tako kot pri nas Tito. Čaka naju samo še pot do Drača- Durres. Pristaniško mesto
je zabasano s prometom, peljeva se mimo anfiteatra,mošeje, obrneva in se
zapeljeva 6 km iz centra do hotelskega naselja ob morju. Kadrisa hotel (3500 lek
soba za dva z zajtrkom)
458km
27.10.- ponedeljek: Jutranji sprehod ob obali. Naslednji
cilj so Kruje, mestece na ravnici pod hribom. Znano je kot rojstni kraj
narodnega junaka Skanderbega, ki je od tu vodil odpor proti otomanom. Zavijeva
skozi kaotično vas Fushe Kruja in po zelo ozki, strmi cesti z luknjami zapeljeva
pod grad. Ob bazaru, ki ga pravkar odprirajo na soncu spijeva kavo. Nad nama
ostanki obzidja, menda še iz 3 stol. pnš. Zdaj so tu trije muzeji, vsi zaprti.
Za novo zgrajen zgodovinski muzej je načrt zrisala hči Enverja Hoxhe, je kot
majhen gradič. Greva do vrha do stolpa, lep pogled na ravnico in morje za
hribčki. V obzidju obnavljajo hamam, Miro odkrije Bektashi teke, majhno svetišče
z grobom. Spet greva do tržnice, lesene hišice v ozki tlakovani ulici so polne
domače obrti. Prodajajo tepihe, lesene izdelke, vezenine, pletenine. Večina
obrti temelji na otomanski kulturi. Greva še do mestne hiše, pred katero je
spomenik Skanderbega. Proti S , nato SV po dolini speljani novi avtocesti do
Kukesa. Pred mestom dolg predor, ko pridemo skozi naju pričaka megla. Mrzlo,
oblačno, piha. Čez most prideva v mesto, čez most čez umetno jezero, ki daje
albaniji večino elektrike prideva do najslabše ceste. Nad dolino gradijo novo
cesto, midva sppodaj voziva okoli5 km po zelo slabem makadamu . Pred vasjo Krume
je že nova cesta. V vasi se ustaviva na kosilu. Mlad dečko zna angleško, z
Mirotom vržeta debato o nogometu. Od tu cesta prevozi vse doline in prelaze do
Bajram Curri. Se večeri, nadaljujeva za Valbone. Nekaj odsekov še ni dokončanih,
drugače pa je cesta na novo asfaltirana. Poiščeva prenočišče- leseno hiško(20€za
hiško z zajtrkom). 311km
28.10., torek: Ponoči je zmanjkalo elektrike, zbudiva se
v megleno jutro. Za zajtrk dobiva pinjeno maslo, figovo marmelado, zelo slan sir
in zeliščni čaj. V Albaniji so po vseh javnih prostorih postavljeni znaki
prepovedano kajenje, a povsod kadijo. Tudi v koči je vse zakajeno, domačini se
zbirajo, ni elektrike in lastnik usposobi petrolejko. Upava, da se bo megla
dvignila, greva na krajši obhod do mlina čez reko in nazaj v vas. Tudi tu so
bunkerji. Odpeljeva se do konca ceste, kjer gradijo ogromen hotel. Poiščeva belo
rdeče oznake za Valbona prelaz in po strugi prideva pod vas Llomi. Zgubiva pot,
rineva po strugi naprej in pod zapuščeno vasjo Rrogam spet najdeva oznake. Skozi
vas in kmalu strmo v klanec. Na vrhu srečava domačina, miga z glavo in kaže na
najine pohodne čevlje. Nekaj nama dopoveduje, da naj greva nazaj, da je sneg.
Greva naprej, vedno več snega je, odločiva se, da greva, dokler bo šlo. Na
drevesih je ivje, pot se serpentinasto vzpenja, kmalu prideva nad meglo. Nad
nama je sonce in okoli in okoli sami zasneženi dvatisočaki. Miro uživa. Pod
strmimi stenami pot zavije levo. Hitiva mimo, sonce topi ledene sveče, ki padajo
v globino. Kmalu sva na prelazu. Na drugi strani sončna dolina Theti, na najini
dolina Valbone v megli, okoli pa veličastni pogledi. Miro si ne more kaj, da ne
spleza na bližnji vrh, jaz uživam v soncu. Pred večerom sva nazaj v koči. Še
vedno ni elektrike. Povečerjava in čakava še na čebulni burek. Cela širša
družina se zbere ob peči, brat lastnika zna angleško in klepeta z nama. Burek
dočakava po treh urah čakanja.
6km
29.10., sreda: Ob 6. sva že na poti v dolino. Se jasni
in vidiva obrise hribov. Po pol ure vožnje sva v Bajram Curriju na zajtrku. Ob 8
imava trajekt malo pod vasjo Fierze. Slikovita vožnja po umetnem jezeru Komani
traja dve uri. Jezero ima številne rokave, pelje skozi soteske, nekateri ga
primerjajo z norveškimi fiordi.
Kapetan naju povabi v kabino, pove, da so zgradili trajekt in ga sestavili tu ob
jezeru. Vozi ga že 17 let. V vasi Komani se izkrcamo, peljemo skozi dolg tunel
in za 30 km zelo slabe ceste porabiva celo uro. Nad umetnim jezerom Vant Dejes
ob cesti sedi domačin s šmajserjem. Potem naju preseneti sušenje sena čez cel
pas ceste. Spet se peljeva skozi Drač, iz vozečega vlaka dva fanta mečeta
odpadno železo. Sklepava, da ga kradeta in da ga bosta sopet prodala. Pred
mestom Lushnje se začnejo ogromni nasadi oljk, pomaranč, pokritih gred, trt.
veliko je novih , predvsem pa na pol dokončanih hiš, že skorj vil. Zavijeva za Berati. Cesta je v izgradnji in trenutno zelo slaba. V Beratiju se
noči, poiščeva prenočišče v predelu Gorica. Anna`s house (20€- 2800lek soba z
zajtrkom). Čez reko čudovit pogled na osvetljene otomanske hiše in grad nad
njimi. Mestece naju spominja na turško Amasio. Večerni sprehod po mestu.
Promenada ob reki Osumi je polna kavarnic. Ob pivu opazujeva sprehajalce,
med moškimi, ki jih večinoma same videvaš po Albaniji je tudi dosti žensk. Moži
v parku igrajo domine. Na glavnem trgu Republika sta cerkev in mošeja le 100m
narazen.
285km
30.10., četrtek: Oskrbnik hiše nama pove za kavarnico v
mestu, kamor nekdanji pripadniki komunistov hodijo že 40 let na kavo. Star del
mesta leži na dveh strmih bregovih reke Osumi. Na eni strani je manjši predel
Gorica, na drugi Mangalem s tipičnimi belimi hišami z mnogo okni in gradom strmo
nad reko. Ogledava si kraljevo mošejo. Zanimivo je, da ima na vhodu izklesani
dve Davidovi zvezdi. Lesen strop je ves poslikan, zgoraj je balkon za ženske.
Čez dvorišče je Teke, hiša, kjer so plesali derviši. Na stenah so mozaiki, grbi
mest, verzi iz korana. Po strmi, drseči se s kamni tlakovani ulici proti gradu.
Albanci so znani po tem, da imajo večinoma marcedese, kar nama potrdi njihov
vozni park. Dobiva bljižnico in v obzidje vstopiva skozi stranski vhod. Lepa razgledna točka
na reko in mesto. Ob obzidju mimo cerkve Sv George, podrtega minareta rdeče
mošeje, mimo ostankov bele mošeje skozi oboke do cistern in
cerkve Holly Triniti prideva do muzeja v cerkvi Sv. Marije (vstopnina 200
lek). Velik lesen oltar z ogromno ikonami, vse je porisano, izdolbeno, pozlačeno.
Za oltarjem so freske, v prostoru ob strani razstavljeni cerkveni predmeti.
Skozi glavni vhod v trdnjavo se spustiva nazaj v mesto tisočerih oken, kot ga
nekateri imenujejo. Na glavnem trgu dobiva sladek mlečni riž s karamelo, okusno
slaščico, znano še iz Turčije. Vračava se po isti cesti, nekje na sredini
zavijeva za Fier. Cesta je zelo slaba, v začetku slab asfalt, nato makadam.
Zagledava napis za »vaj ulliri«, dobiva torkljo in kupiva olivno olje, ki ravno
teče iz preše. V Vlore se ustaviva ob mestni plaži, polno je hotelov. Na plaži
imajo otroci trening nogometa, malo više ribiča lovita ribe. En drži mrežo na
kopnem, drugi jo vleče v morju. Ulovita dve veliki oradi. V morje so speljane
cevi, po katerih priteka smrdljiva voda. Ob Vlorejskem zalivo , v morju se vleče
gorat polotok Karaburun. Odpeljeva se čez 1027m visok prelaz Llogoraja. Vlečejo
se megle, začne deževati. Na drugi strani je strm cik cak spust proti morju.
Spodaj vidiva novo asfaltno cesto, ki pelje na obalo. Večerni sprehod po prazni
plaži, le en avto je zarit v pesek. Nagovori naju lastnik. Ugotovimo, da smo
edini obiskovalci te plaže slovenci. Prespiva na široki, dolgi prodnati obali.
Plaža je čista, ob poti pa polno smeti. 79km
31.10., petek:
Dopoldansko uživanje na Llamanit plaži, morje je toplo, se kopava,
lenariva. Ugotavljava, da bodo plažo kmalu pozidali.
Zapeljeva se naprej in ustaviva na Dhermin plaži. Je bolj zasmetena, na
plaži se sončijo krave. Med skalovjem je polno peščenih zalivčkov. V Himari se
ustaviva na avtobusni postaji, tudi tu je peščena plaža. Prodajalec rib nama
pove za domačo restavracijo z ribami, res okusno. Naslednja postaja je spet
kopanje na plaži, do katere vodi ozka asfaltna cesta. Glavna cesta pelje nad
obalo, na njej so smerokazi za na plaže. Kopava se in uživava v zalivu.
Nadaljujeva za bay Palermo. Velik zaliv je znan po nekdanjem
oporišču za ruske podmornice. Iz ceste se vidi velik tunel speljan v hrib.
Ustaviva, a je dostop zaprt. Na bližnjem polotoku si ogledava trdnjavo Ali paše
Tepelena (100 lek na osebo). Čuvaj zna italiansko in nama pove pestro zgodovino
dobro ohranjene trdnjave. Ogledava si puste zidove kuhinje,harema, ostale sobane
so bile v kasnejših obdobjih namenjene za zapiranje ljudi. Z vrha se vidi
cerkvica, ki jo je dal Ali paša postaviti v spomin svoji ženi in so jo morali
zgraditi v 48 urah. V Borshi greva peš na obzidje. Mimo vodnatih izvirov ob
restavraciji se povzpneva visoko nad mesto. Pod gradom je obnovljena a slabo
vzdrževana pešpot. Damo mošeja ob vhodu je še ohranjena, je pa od tu lep pogled
na dolino z reko in na drugi strani široko plažo ob Ionskem morju in mesto. Se
noči. Zavijeva za 5km oddaljeno plažo Lukovo. Spodaj ni nobenega prenočišča, na
levi je zapuščena restavracija, vse je zasvinjano. Vrneva se do glavne ceste in
se odločiva da prenočiva v Sarandi. Veliko obmorsko letovišče je prepredeno z
enosmernimi ulicami. Ob obali dobiva majhen hotelček Vila Margarita. Še večerni
sprehod po promenadi, Mirota prepričam za kebab.
100km
1.11., sobota: Zadnji dan uživanja na najinem dopustu.
Kapučin na promenadi, kupovanje sadja na tržnici, nato pa že proti Butrintu.
Ustaviva se v vasi Ksamili v peščenem zalivu in se še zadnjič kopava. Dopoldne
kar prehitro mine. Ogledava si Butrint, starodavno mesto na polotoku je bilo
naseljeno že pnš, table prikazujejo, kakko se je razvijalo skozi čas. Ogledava
si amfiteater, forum, kopališče, spodaj je voda, v njej želvice. Ob morju so
ostanki Triconch palače. Deli obzidja še stojijo. Mimo krstilnice, v kateri so
bili nekdaj po tleh mozaiki, prideva do bazilike. Ob ogomnih kamnitih blokih
obzidja so najprej Scaean vrata, greva skozi naslednja Levja vrata. Prideva do
akropole, zdaj je tu urejen muzej. Pri izhodu stoji Beneški stolp, ki je še
dobro ohranjen. Najino pot nadaljujeva s splavom čez ožino. Tu Miro govori s
francozinjama, ki ju srečujemo že dva dni. Kolesarita iz Francije do Istanbula.
Od Butrinta do meje z Grčijo prevoziva 20 km , med Mursi in Shkalle je slab
asfalt. V Grčiji se ustaviva ob
obali in gledava še zadnji sončni zahod v Ionsko morje. Po 29 km sva v
Igoumenici, čekirava se in čakava na trajekt, ki odpluje ob 23.59.
3.11. ponedeljek: 0b 2. 30 doma.
Skupaj sva prevozila 1377km