Izseljevanje iz Zasavja

V najzgodnejšem obdobju rudarjenja v zagorski dolini so se sem priseljevali predvsem topilniški in steklarski delavci, z rastjo pomena premogovništva in vse večjim številom potrebne delovne sile pa tudi delavci, ki so se zaposlovali v rudnikih. Vzponi in padci rudarjenja so v vsem devetnajstem stoletju povzročali številne selitve. V kriznih obdobjih so rudarji iskali zaposlitve predvsem v Belgiji, Nemčiji, Nizozemski in Franciji, pa tudi v prekomorskih deželah. Nekaj rudarjev se je moralo izseliti tudi zaradi političnega in sindikalnega dela. Obdobje največjega izseljevanja je bilo v letih od 1925 do 1937, ko se je zaradi mehanizacije proizvodnje in gospodarske krize število zaposlenih najbolj znižalo. 
V času velikega povpraševanja po premogu pa so v Zagorje prihajali iskat delo ljudje iz raznih delov Slovenije, predvsem v povojnem času pa tudi iz Bosne in drugih delov nekdanje Jugoslavije. 

Delo rudarjev je bilo težko in nevarno ter slabo plačano. Iz tega so se rodili številni protesti, najprej spontani nemiri, nato velike organizirane stavke. Prva velika rudarska stavka je izbruhnila 22. julija 1889 v Zagorju. Uprava, vojska in žandarji so zlomili rudarje v nekaj manj kot mesecu dni. Tej so sledile druge večje in manjše stavke, v katerih so si rudarji vendarle izborili določene pravice: od najskromnejših, da olja za jamske svetilke niso več plačevali sami, do osemurnega delavnika. 

Predvsem zaradi številnih poškodb in bolezni so rudarji in topilničarji prvi dobili ustanovo, ki je skrbela za delavsko zavarovanje. Na temelju rudarskega zakona iz leta 1854 je bila v Zagorju ustanovljena bratovska skladnica. Ta je skrbela za solidarnostno pokrivanje stroškov zdravljenja, vključevala pa je tudi pokojninsko zavarovanje. Imela je še ambulantno službo z lastnimi zdravniki in bolnišnicno enoto. 
V okviru bratovskih skladnic so nastajali tudi konzumi, zadružne trgovine. V Zagorju je poleg rudniškega konzuma kmalu, kot prvo na Slovenskem, nastalo še delavsko konzumno društvo. Društvo je že leta 1903 obilo pomagalo stavkajočim rudarjem, pod vodstvom Melhiorja Cobala pa je uspešno poslovalo in svojo ponudbo s trgovinske dejavnosti razširilo še na obrtne delavnice, stanovanjsko, hranilno in posojilno službo.