13. Opredelitev pojma medij.
Medije na splošno definiramo kot nosilce in/ali posredovalce informacij. Razlikovanje različnih ravni uporabe medijev omogoča razločevanje masovnih medijev (časopis, radio, TV…) in učnih ali izobraževalnih medijev (učna knjiga, programiran učbenik, prosojnica, zvočni trak…). Pri pouku je odločilno ali je izbrani medij primeren z vidika razumljivosti ter lajšanja procesa učenja in poučevanja, ali dodatno motivira učence, ali sodi v kurikulum in v kolikšni meri pripomore k ponazoritvi učnega predmeta.
Pod splošnim pojmom medij ne razumemo samo tehničnih medijev. Nosilci in posredniki informacije so lahko tudi osebe. Tako pojem medij z didaktičnega vidika pomeni nosilca/posredovalca informacij v didaktičnih funkcijskih sklopih.
14. VIDEOTEHNOLOGIJA
OSNOVNI ELEMENTI VIDEOSISTEMA
V zadnjih petnajstih letih je bil razvoj videotehnike zelo hiter. Zapisovanje zvoka na magnetni trak je bilo znano že dalj časa, sliko pa je strokovnjakom uspelo »zapisati« leta 1956. 
Video je elektronski in magnetni postopek snemanja in predvajanja slike in zvoka s pomočjo magnetnega traku. Glavne funkcije tega postopka so: snemanje, shranjevanje in ponovno predvajanje delov televizijskega programa, predvajanje pripravljenih videoprogramov in možnost ndividualnega snemanja in predvajanja lastnega videgradiva.
Video omogoča, da učitelji lažje kreirajo svoje pedagoško delo s snemanjem in presnemavanjem različnih televizijskih oddaj in pripravljenih video gradiv, pri čemer lažje načrtujejo način uporabe. Z videotehniko snemamo istočasno sliko in ton. 
Obstoječemu tonskemu zapisu lahko kasneje dodamo še druge zvočne informacije. Najnovejša tehnologija omogoča snemanje tudi pri razmeroma šibki svetlobi, kar predstavlja veliko prednost v primerjavi s filmom.
Osnovni elementi videosistema so: 
-	videorekorder (magnetoskop)
-	videokamera (kamkorder)
-	videokaseta 
-	televizijski sprejemnik oz. monitor
1.VIDEOREKORDER
Videorekorderji nam omogočajo gledanje enega programa in istočasno snemanje drugega, gledanje posnetih delov programa s kaset, neodvisno od rednega programa, ponavljanje z zmanjšano hitrostjo, ustavljanje in ponavljanje slike, kar je pri rednem programu nemogoče, gledanje posnetih izobraževalnih oddaj, možnost programiranega snemanja za več dni.
Ločimo kolutne in kasetne videorekorderje. Izmed kasetnih videorekorderjev je danes najbolj razširjen VHS sistem. V zadnjem času dobiva na veljavi SUPER-VHS sistem, ki daje visoko kvalitetno sliko in zvok.
Če želimo izkoristiti možnosti novega sistema, morajo vse komponente sistema zadovojevati kriterije S-VHS, tako kamera kot videorekorder in videokaseta ter televizijski sprejemnik oz. monitor. 
Novejši videorakorderji, izdelani po sistema VHS, so opremljeni s tako imenovano HQ tehnologijo, ki pomeni nov elektronski način obdelave video signala od vhoda v videorekorder do zapisa na magnetni trak, ki ima za posledico visoko kvalitetne slike na ekranu. 
Glej str.123 / TABELA: Osnovne funkcije videorekorderja.
2. VIDEOKAMERA
Videokamera je sestavljena iz optičnega dela (objektiv) in snemalne cevi, ki proizvaja videosignal. Pri videokameri padajo svetlobni žarki na snemalno cev, ki pretvarja svetlobo v električne tokove (videosignale). Če videosignal pripeljemo na katodno cev monitorja, se ta pretvori nazaj v svetlobni signal. Pri snemanju potrebujemo tudi videorekorder, ki signale zapisuje na magnetni trak. Večina amaterskih kamer ima aparaturo za zapisovanje že vgrajeno v samem ohišju kamere (kamkorder).
Osnovni sestavni deli videokamere so:
-	objektiv
-	elektronski del
-	iskalo
-	napajanje z energijo
-	dodatni pribor
3. VIDEOKASETA
Kvaliteta posnetka je v veliki meri odvisna od kvalitete snemalnega traku v kaseti, kar vpliva na kvaliteto predvajanih barv, ostrino in kvaliteto zvoka. Videokasete se razlikujejo med seboj glede na sistem izdelave (VHS, S-VHS, BETA . . . ), glede na dolžino traku in glede na kvaliteto magnetnega traku.