HARDBODY
Otvoritev razstave: 05.12.2003 ob 18. uri v Koroški galeriji likovnih umetnosti Slovenj Gradec
Glavni trg 24
avtorici: Tanja Vujinović in Zvonka Simčič
produkcija projekta: Koroška galerija likovnih umetnosti Slovenj Gradec, ZKP - Galerija sodobne umetnosti Celje,  Zavod AUTOMATA / CROSSCONVERSATIONCUT

Hardbody je projekt, ki združuje uporabo različnih medijev in vsebin. Predstavljeno je telo v multimedijskem kolažu, telo, ki nenehno spreminja formo in vsebino, ter na ta način izziva k vnovičnemu premisleku in dopolnjevanju našega vedenja o vpetosti medijske podobe telesa v naše mentalne sklope in dojemanje realnosti. 

Razstava je razdeljena na štiri celote. 

Prva med njimi, interaktivno delo Hardbody, ki ga najdete na naslovu 
http://www.I-I-I-I.org/hardbody, je izbrano v stalno zbirko spletne strani CTHEORY teoretikov Arthurja in Marilouise Kroker. Objavljeno je meseca aprila 2003 v okviru Net.Noise issue 4 v koprodukciji z univerzo Cornell v ZDA. HARDBODY je delo, ki ga sestavlja dvanajst spletnih strani, kjer  gledalec/poslušalec skladno s svojimi intervencijami odpira, zapira in prepleta različne zvočne in vizualne vzorce. Material se poveže v nihajoče, brneče zvočne prostore, ki se kažejo kot nepovezani, kaotični fragmenti zaključene celote. 

Serijo videov Hardbody sestavljajo tri video inštalacije: “Najino delo -  klasični video, performans, fotografije in zvok -  se staplja v video, ki je v formalnem smislu proizvod video 'semplanja', neposredne montaže in manipulacije z materijalom v programju, ki je namenjen obdelavi digitalne slike v živo ali VJ-anju. Citirane podobe, ki jih izbirava in ki so nama bile posredovane tudi ali predvsem preko množičnih medijev, so neizbrisen del najinega spomina.  Prav to opravičuje 'semplanje' fragmentov, privzetih iz z avtorskimi pravicami zaščitenega materijala, saj gre sočasno za 'semplanje' in projekcije vsebin najinih fantazem in spominov.” Video instalacija Analysis (Analiza) je revizija človeške inventivnosti, dosežkov sodobne znanosti in ideje napredka, ki temelji na sposobnostih kreiranja, členjenja in nadzorovanja. Delo je zmontirano iz prevzetega dokumentarnega materijala. V njem se pojavljajo prikazovanja proizvodnega procesa ene izmed prvih tovarn  penicilina, postopka liposukcije, vakcinacije, kloniranja, postopkov in proizvodov genskega inžineringa, procesa izdelovanja voščenih anatomskih modelov, umetnega oplojevanja, podobe bolnišničnih interierjev - intrige, spolnost, zdravje, smrt, makro posnetki telesnih tekočin ter posnetki delov najinih teles. Video instalacija Stigmata (Stigma) je kratka študija vizualnih reprezentacij groze in medijskih oblik terorja nad živim telesom. Zajema scene iz filmov: "Hunger" (r. Tony Scott, s Katherine Deneuve v glavni vlogi), "Julie" (triler iz 60-tih z Doris Day v glavni vlogi), Psiho, Brazil, Poltergeist, Texas chainsaw massacre, Variola Vera, Body Double, Elephant Man, Andaluzijski pes, dokumentarne posnetke žensk, ki naj bi se jim odpirale rane v obliki "stigem" ter posnetke kipov Sv. Marije, iz katerih se domnevno cedijo človeški sokovi. V video instalaciji Fairy Tales (Pravljice) so v ospredju ženske vloge princesk, lepotic ter slabotnih in nemočnih deklic.  

Digitalni printi ALLERGIES (Alergije) so posneti v slogu dokumentarnih 'snap-shotov'. “Uporabili sva jezik, ki je značilen za ilustriranje in prikazovanje bolezenskih stanj v medicinski literaturi in učbenikih. V njih so vidni znaki alergijskih reakcij, ki sva jih s pomočjo filtrov iz programja za obdelavo fotografij nanesli na površino podob lastnih teles. Printi so na meji med dokumentarno, modno 'treš' fotografijo in foto pripovedjo.”  

Četrto celoto sestavljajo ob tej priložnosti premierno predstavljena dela is serije Plasma.

PLASMA je naslov serije del, ki jo sestavljajo parfumi, digitalne fotografije in “reklamni” video spot.
Ta parodična mešanica je konstruirana iz elemenatov modnega medijskega glamurja in materijala, ki dokumentira škandale znotraj katoliške cerkve, trače in pripovedi o ljudeh, ki naj bi se jim odpirale stigme. Ime parfuma in tudi ime celotnega projekta je vezano na pojav izcedkov, ki navadno prikapljajo iz odprtin “svetih skulptur” in seveda tudi iz stigem živih. Tovrstnim izcedkom se navadno pripisuje tudi čudodelnost. Združili sva elemente oblik prisile čistosti – te so del propagandnih kampanj velikih kozmetičnih hiš – z medijsko poplavo verskega fanatizma, ki je menda v porastu.  Poudarek je na ljudeh, tako popolnih “goljufih” kot tudi tistih “originalnih” nosilcih fizičnih svetih znamenj, kot so naprimer stigme. Slednje so vezane izključno na krščanski del svetovne populacije.
Vsakdo je kandidat, a le redki postanejo svetniki in svetnice. Vatikanska Kongregacija za vprašanje svetništva prejema tisoče prošenj vsako leto. Še živeči aplikantje bodo morali čakati dolgo po svoji smrti, kajti sam postopek dokazovanja verodostojnosti čudeža je dolgotrajen. “Čudežu” sledijo številni pregledi ekspertnih sodnomedicinskih skupin, ki so zadolžene za dokumentiranje in overovitev izvornosti dokazov o nadnaravnem. Pred razglasitvijo svetništva je potrebno dokazati čudeže, ki jih je čudodelec izvajal za časa življenja: moč zdravljenja, vizije, oznake ki referirajo na rane razpetega Jezusa. Med velikim številom dokumentarnih posnetkov na to temo sva zasledili zelo zanimivo prevaro (instalacijo) ženske, ki je svoje paralizirano dete “Malo Audrie” s pomočjo medijske manipulacije proglasila za sveto. V prostoru, kjer je otrok ležal, je v krogu postavila večje število klasičnih skulptur Matere Božje iz katerih oči naj bi iztekala “sveta tekočina”. Vse večja medijska pozornost in posledično tudi prodaja te domnevno svete tekočine je primorala skupino sodnomedicinskih ekspertov k analizi tekočine. Ženska se je izkazala za prevarantko, ki je tekočino iz dišečih substanc in tridesetih odstotkov običajne kokošje masti pripravila kar sama.  Kljub razkrinkanju v javnosti, še vedno zvarek prodaja ljudem, ki hočejo VERJETI.

POUR FEMME 
Parfum Plasma za ženske je sveža spojina anestetikov, ki resnično prebudijo čutila. Osnova Plasme je razmerje v očiščeni aromatični zmesi, pripravljeni iz arapskega kadila, propanola in klorheksidindiglukonata. Plasma je nepogrešljiva za tisti poseben, globok trenutek, ki nas lahko navda tudi z žalostjo. Primerna za kadilo. Zelo ženstvena. 

POUR HOMME 
V letu 2003 je Plasmo za moške lansiral koncern Stigmata. Označili so jo kot osvežilno, sterilno, gozdno dišavo. To enkratno moško vonjavo sestavlja spojina bogatih delov cedrinega lesa, dezinfektorja, in vodnikovega peroksida. Priporoča se predvsem za dnevno rabo. Jasno odraža slog požrtvovalnega in ranljivega moškega. Vonj čiste pobožnosti.

Plasmu lahko uporabljate tudi za razkuževanje kože saj zelo učinkovito uničuje glive, viruse Rota-, Herpes-, Hepatitis B ter povzročitelja AIDS – HIV in bakterije vključno z Tbc.

Besedilo Dunje Kukovec, spremljevalno besedilo za PLASMA reklamo:

Dih, dah, duh. Dišavnica Plazma za ženske in moške je simulacija realnega, poseg v javni prostor ali umetniško delo z vonjem in krvavo zgodbo grešnika. 
Pogled na drugo stran prikrade vonj po večnosti. Na vzhodu je življenje grešnika večno in od tam prihajajo vonjave, sonce, trenutek, malenkost in naključje. Na bližnjem vzhodu smo, opisuje Bulgakov, skoraj po naključju križali Njega; tekla je kri, toda spremenil se je samo Bog. Dobil je podobo enega in zmotljivega, hkrati pa bolj vzvišenega, predvsem pa sočutnega. Ćlovek je od leta 0 spremenil samo vsakdan in tehne, medtem ko pod kožo (p)ostaja "vedno bolj" krvav. 

Plazma je parfum s klišejskim vonjem in  tragično prispodobo. Tragikomičnost je vodilna strategija za trženje prodajnega izdelka Plazma - samo za odrasle in odgovorne, ki jim je končno "uspelo" izbrisati kriterije morale. Kristjani mečejo vedno več kamnov, Kantovo maksimo pa določajo kapitalistični monopolisti. ...Marketing, oglaševanje in odnosi z javnostmi so komunikacijski aparati za  ohranjanje družbe spektakla - obenen medijska hegemonija ustvarja kratkotrajne polresnice, ki se "razblinijo" že dan potem, ko zadiši jutranja kavica in parfum iz kopalnice, vi pa odprete novo stran v priljubljenem časopisu. 

Čeprav vsi vemo za kaj gre, so bolj globalne od globalizacije samo še razlike. Nimamo vsi enakega dostopa do najosnovnejših potreb; še manj do prestiža, ki ga na nek način predstavlja tudi Plazma. Plazma je ime parfuma in plazma je tekočina, ki omogoča, da krvna telesca krožijo po našem telesu; obe snovi sta v politično-ekonomskem in socialnem smislu ekskluzivni in prevrednoteni. 

Revolucija in manifesti so obviseli v zraku. Evropska ustavna listina za človekove pravice, ki jo bo kmalu morala sprejeti tudi Slovenija, navaja vsesplošno enakost - med revnimi in bogatimi, ženskami in moškimi, domačini in priseljenci, priključenimi in odklopljenimi. Listina je pravno le simbolična, ker je ni mogoče iztožiti. Le kje se potem skriva pomen?

Tožiti se nad težavami je iz mode in vsi smo mirni, uspešni, večno mladi, lepi in pametni.  Dišijo naše kože, stanovanja,... čistunskost prerazvitih držav pa je na nivoju sterilnih jedrskih laboratorijev. Vsako gospodinjstvo je laboratorij v katerem kuhajo, mešajo in eksperimentirajo popolni ljudje brez gub, maščob in kratkih nog. Zadnja opisana projekcija je želja postlacanovskih ponaredkov, izmuzljiva človečnost pa je proces - nekaj gibljivega in način. Ni pomebno kateri parfum uporabljaš, ampak kako ga uporabljaš. Prav tako ni pomembno, da je plazme dovolj za vse, ampak da je za vse dostopna na enak način. 

Groys nekje pravi, da ima umetnik vlogo merodajalnega potrošnika - "umetnik je zgledni potrošnik". Izkušena grešnica ob priliki svetuje, da v prerazvitem delu sveta čim manj kupujete. Če ni mogoče ustaviti, je možno zaviranje. 
Dokler...

Odlomek iz besedila Dube Sambolec, Politika imaginacije, ki je objavljeno v katalogu razstave HardBody: 

“Avtorici sta prekoračili dobo tihega žalujočega spola in vstopili v osredotočeno pripoved, ki teče skozi transparentno mrežo družbeno promovirane in legalizirane zlorabe predstavljanja žensk ter nasilja nad ženskim delom človeštva. Njuna umetnost je tudi radikalna obtožba naše paternalistične kulture. Ne tako dolgo tega je neki francoski intelektualec izjavil, da ni spolnega odnosa brez posilstva. Mislim, da sem njegovo delo celo izredno cenila. Ta izjava me je tako šokirala, da sem pozabila njegovo ime. Izjavo omenjam zato, da opozorim vas in sebe na dejansko stanje stvari. In da bi se izognili nagnjenosti k manj radikalnemu obravnavanju problematike v politiki vsakdanjega življenja, tako na teoretskih področjih špekulacij, ki jih obvladujejo predvsem moški, kot tudi na področju umetnosti. Ob pogledu na Tanjino in Zvonkino umetnost so komentarji kot "to je pa preveč" povsem irelevantni. Umetnici ne pretiravata pri izpostavljanju mračnih plati zahodnega razuma in mizoginije, ki prežemata celotni zahodni kanon. Njun umetniški opus nas spomni na razliko med zemljevidom in teritorijem; le da je teritorij celo bolj obskuren kot zemljevid sam, tj. njuna umetnost.”

TANJA VUJINOVIĆ & ZVONKA SIMČIČ delujeta v tandemu. Skupaj ustvarjata od začetka leta 2002. Delujeta na področju digitalnega videa in zvoka, področju digitalne fotografije, videozvočnih instalacij in medmrežnih multimedijskih postavitev. V svojem delu se posvečata reprezentacijam discipliniranih teles, družbenih konvencij in manifestacijam seksualnosti v naracijah Zahodne kulture.   
Njuna dela so gostovala na mnogih domačih in tujih razstavah: Ctheory Multimedia NetNoise 4; Euroscreen21 projekt je bil predstavljen v Nemčiji, na Poljskem, v Bolgariji, v Italiji; Museum of the essential and beyond, meje medmrežne umetnosti, Brazilija; na Internet Bienalu v Istambulu; na Mednarodnem forumu Medienturm v Avstriji; na A:D:A:P:T Festivalu v Muzeju sodobne umetnosti v Denverju v Koloradu; v okvirju Zero Visibility, Razstave in festivala multimedijske in elektronske umetnosti v Moderni galeriji v Ljubljani in v Colonna Castle v  Genazzanu v Italiji ter v Vilniusu v Litvi; na Bienale DNArt z naslovom  Umetnost in genetika, v Muzeju sodobne umetnosti v Meranu v Italiji; v okvirju Helija, internetnega projekta Ballongmagasineta in Nordijskega inštituta za moderno umetnost (NIFCA); v Free Gallery, Glasgow; na Mednarodni festivalu elektronske in video umetnosti, VIDARTE 2002, Meksiko; na razstavi Liberarti, Liverpool's free arts Festival, Velika Britanija in FREE MANIFESTA, Manifesta 4,  Frankfurt; Projected visions, razstava je bila predstavljena v Solunu, v Črni Gori,  v Kamera Cinema v Karlsruheu v Nemčiji, V Muzeju sodobne umetnosti v Beogradu in v Muzeju sodobne umetnosti v Strasburgu v Franciji; na Filmskem festivalu Diagonale v  Avstriji in v Ludwig Muzeju v Budimpešti na Madžarskem.
kontakt:automata@i-i-i-i.org
www.I-I-I-I.org
 TANJA VUJINOVIĆ je bila rojena leta 1973 v Jugoslaviji. Formalno izobrazbo si je pridobila na Akademiji za likovno umetnost v Beogradu, leta 1998 pa je svoj študij nadaljevala pri Janu Dibbetsu na Kunstakademie v Düsseldorfu. Od leta 1996 so bile njene video instalacije, eksperimentalni videi in interaktivna dela predstavljeni v širšem mednarodnem prostoru. Ustvarjanje Tanje Vujinović sega v  polje video umetnosti in zvoka, fotografije in programiranja na področju računalniške grafike. Repeticija zvokov in vizualnih vzorcev, ki jih ustvarja in  zaokrožuje v celoto, so kompaktne strukture, ki reflektirajo ideološke nastavke sodobnih družb. Do novembra 2002 je v Sloveniji živela kot državljanka Jugoslavije, novembra 2002 pa je na podlagi priporočil in dokumentacije, ki izkazuje njene številne dosežke na področju sodobne umetnosti, pridobila tudi slovensko državljanstvo; Od leta 2002 Tanja Vujinović  deluje v dvojcu s slovensko sodobno video umetnico Zvonko Simčič.
ZVONKA SIMČIČ je Slovenska umetnica, ki je Akademijo za likovno umetnost končala leta 1994 in prav tam nato nadeljevala post diplomski študij slikarstva, ki ga je zaključila 1996. V svetu razstavljanja deluje vse od leta 1988, ko se je začela Slovenska pomlad. Njena dela so bila sprva koncentrirana v instalacije, videe, performanse in fotografijo. V zadnjem času uporablja nove tehnologije in medije kot so: interaktivni video, digitalna fotografija in računalniška animacija.
Vsa njena dela so močno povezana z ožjim socialnim prostorom in z lastnimi izkušnjami v njem. Poudarek daje življenju in situacijam v njem, kjer raziskuje posledične rezultate tako socialnega kot  političnega  položaja posameznikov in skupin. V povezavi z novimi mediji v svojih delih postaja “živi” a  nenačrtovani akter – performer. Od leta 2002 Zvonka Simčič  deluje v dvojcu s sodobno video umetnico Tanjo Vujinović.